4 
hvilkct han ur gallan framdrog nja kiop ai , l. 
ex. taurin och cholsyra, som ^ttills vant all .del* 
obekanta. Då han jemförde de bada metoderna 
att analysera galla, erhöll han samma lesultat, 
som både jag och Thénard angdvil, men han am 
märkte att Tuénakds gallharts höll p.kromel och 
fett, och hans pikromel höll annu harts. Det af 
in |o- beskrilha gallä m Set fann han innehålla baryt- 
jord eller blyo.xid, efter som den ena eller andra 
varit använd till svafvelsyrans afskiljande. Då 
han utfällde galla med basisk ättiksyrad blyoxid 
erhöll han, efter blyoxidens afskiljande med väte- 
svafla och vätskans afdunstning, en återstod, som 
vid en viss koncentrering stelnade kristalliniskt, 
h vilken han kallade gallsocker, emedan han fann 
dess smak mera söt än bitter; men hvarom han 
anförde, att det innehöll gallans hela natronhalt 
förenad med ättiksyra. Gmemn biträdde således i 
det hela Tiiénards mening, att gallans bittra be- 
ståndsdel utgöres af en hartsartad bitter kropp, 
upplöst genom galisockrets inflytande i gallan. Det 
af mig beskrifna gallämnet ansåg han sammansatt 
af gallsocker, harts, cholsyra, feta syror och taurin. 
År 18.18 företog De.ua rcay et arbete öfver de 
förändringar gallan undergår, genom fortsatt be- 
handling med dels syror, dels alkalier, h varvid 
han kom till ganska märkvärdiga resultater, som 
väsenltligt bidrogo att upplysa oss om gallans na- 
tur, nen hvaraf de slutsatser han dragit icke alla 
äro riktiga. Han återgick till den äldsta åsigten 
af galhns sammansättning, hvilken han betraktade 
såsom hnehållande ett natronsalt af en hartsartad, 
qväfhaltb syra, efter en stunds digestion ur gallan 
lal har imd svafvelsyra eller saltsyra, hvilken han 
kallade acile choleique, och visade att denna syra 
genom en länge fortsatt nära kokande digestion 
