38049 
3 
• nii denna mening icke kunde anses for 
[f' nn I a§ ‘ tiksvra utfäller icke harts ur färsk 
K^och det som fälles af s vafvelsy ra, eller salt- 
' gi ' fnmi ia°' innehålla en bestämd portion af sy- 
svi a > ‘ . ' ^ -xr.. .1 fnllmno- cprlnn Viplinnfl — 
Je, med kolsyrad baryt eller kolsyrad Idyoxid , 
- lLe si» den hartslika kroppen . vatten och, 
Stl cci fvelsvra varit nyttjad, stadnade svafvel- 
Traä baryt ^eiler blyoxid olöst. Häraf drog jag 
den stots, att, då albumin på lika sätt icke 
tdles af ättiksyra, men väl af mineralsyror, sa 
vore denna kropp ett af blodets albuminbalt fram- 
b ringad t ämne, som ännu behöll några al albn- 
miiis karakterer, under det att den saknade an- 
2 dra; jag kallade den gallämne, och antog att mi- 
neralsyror fälla detta ur gallan, derföre att de 
dermed eifva en svårlöst förening, li vilket ättik- 
I syran icke gör. 
Nära ii k tidigt med mig företog Thénard en 
analys af galla af flera djur, och betjente sig 
der till af ett förut icke användt reagens, nemligen ät- 
tiksyrad blyoxid, hvarafhan, innan användandet, 
blandade det neutrala saltet med det basiska, för 
att så mycket säkrare utfälla allt fällbart, och er- 
höll, på detta sätt, en beståndsdel af gallan, fäll- 
bar med blyoxidsaltet , och en annan, som deraf 
icke fälldes, af h vilka han kallade den förra gall- 
harts och den sednare pikromel. Då han sedan 
förenade det afskilda hartset med pikromel hvar- 
1 af dock en föga stabel förening uppkom, ansåg 
han sig kunna sluta, att dessa tvenne beståndsdelar 
utgjorde gallans egentligen karakteriserande bittra 
ämne, och att gallan innehåller ett b i ter t harts 
upplöst i en lösning af pikromel. 
Leopold Gmeun anställde 1828 et» arbete öf- 
V( t gallan, som är af ovanlig förtjej st, genom 
