106 
Ummelmfi "symerhét vid ‘fenomenets böj J 
».Snspebve, som utgingo iMn (O) och ^ 
men sfven ofta frän andra P“ nUe '' 01 Jei 
u, lågo deras ve.tices ungefär . magne H 
meridian; men flere gånger sy. .k* bagen brt jA 
„t både öster och vester om densamma (se 1.^ 
V 0 2 ocl, N:o 22). Deras bojd var, såsom fö rt j 
ar anmärkt, variabel och sällan eller aldrig ,„! 
en båve så länge konstant alt man med noggra,,,,. 
bet kunde mäta dess höjd ocl. azimulb. bör »t 
vigt lade sjelfva bågens beskaffenhet binder , , j. 
„en för en sådan mätning. Man far nemlig, 
ej föreställa sig, att de alltid voro fullkomlig, 
reg, .liera cirkelbågar; tverton. voro de son. o Ila 
sammansatta af flera delar utaf högst olika böj. 
nin w stundom mycket kiumma, stundom n;isl;m 
rätliniga. - I allmänhet hade de föga varaktig, 
het- endast i norr syntes olta under en ga usla 
lån- tid en och samma båge lågt nere vid hon- 
zonten, h vilken vanligtvis var mycket blek ocl 
med orediga konturer. Likasom i denna 
delse var äfven ofta annars ljuset i hagaint 
sammanhängande (så att det utgjorde ett coiili 
nuum) samt orörligt; men de praktfullaste, ni» 
lysande, men tillika mest föränderliga bagarn 
bestodo af enkla strålar, som rördes med en olanl 
lig hastighet utefter bågarnes längd. — y 1 1! 
sådana bågar (med h vilket uttryck jag alltid tm 
nar mer eller mindre reguliera cirkelbågar) 
dade norrskenet äfven de mest ir reguliera 1 
varierande kroklinier af alla slag. För alt 
bättre begrejip om alla dessa omständigheter, 
