110 
just clå det var starkt månljust (se l. ex. N:o 
och N:o 51). — En enda gång, nemligen den ^ 
Februari, sågs ett af dessa röda, brandlika noi,, 
sken, b varom man så ofta hört talas; på östi a 
och vestra himmelen syntes då intensiva och vi,| L 
utbredda stillastående eldröda lysningar, som åstad, 
kommo en beundransvärd effekt på den för öli i„ t 
mulna himmelen. 
8) Följande omständighet synes mig äf Veil 
förtjena uppmärksamhet. — De starkaste norr. 
skenslysningarne utgingo vanligen, såsom förut 
är nä md t, ifrån östra och vestra horizoiUrn 
och man kunde då ej se hvarest det började. Ofta 
syntes likväl äfven ganska starkt norrsken bi Idas 
hö° r t uppe på himmelen och då denna var all- 
deles klar. 1 denna händelse var det likväl all- 
lid af kort varaktighet och högst föränderlig. 
Syntes deremot norrsken under någon längre tid 
på samma ställe och det ej nådde ända till ho- 
rizonten, så hvilade det cd/tid (vanligen med ne- 
dra ändan) pä ett undertag af ett unifonnt svart 
töcken. Detta var i synnerhet förhållandet med 
den norrskensbåge, som nästan hvarje gång feno- 
menet var synligt visade sig tätt öfver norra 
horizonlen. Spatium under densamma ända ned 
till horizonten upptogs af detta töcken, h vilket 
om ga fs af norrskensbågen, likasom af ett bräm. 
Likaledes syntes enskilta lysningar äfven, om jag 
så får säga, utgå ifrån dylika under dem varande 
svarta fläckar på himmelen. Ibland syntes ock 
norrsken emellan tvenne sådana fläckar, en högm 
och en lägre; en gång såg jag norrsken på alh 
sidor omgifvet af samma slags töcken propagera 
sig genom detsamma, och en annan gång ald 
norrskenet omsluta en dylik töckenfläck, som dd 
småningom trängde igenom, så att alltsammans 
