221 
födas, men det liar alla tänderna af lika 
som fullvuxne djur. 
llUI '|)e fa olikheter jag funnit uti tänderna, så väl 
cranmm och ofriga delar, hos de arter jag 
s 0 " 1 , ; 1 1 fa 1 1 e att undersöka, nämnas på sina ställen 
h :1 ] r) ,ifnin°arne. Hos alla säkert kända Erinacei 
ta ffff arne korta, (de längsta hafva vanligen nå- 
gro 
g 
t t ii7< 1 re än halfva hufvudets längd), och be- 
i rvooen, fran trakten nast ofver svansen till 
idäda ij86 c ’ , , , , , , „ 
liiiå hjessan, utan att vara blanuaue med har 
'"■ä ii tan att vid gränsen småningom öfvergå till 
°, 1 ^är hvilka betäcka de ofriga kroppsdelarne. 
Y 1 1 re öronen hafva hos alla en a fläng form, med 
vcili°d men ej framstående tragus; den europeiska 
^ien°har dem mindre än de ofriga. — Nosen är 
teinligen långsträckt, konisk, trubbig, och på spet- 
eJ1 jdödd af en naken, läderartad. hud som hos 
olika arter sträcker sig något olika långt bakåt, 
]j i hvars sidor näsborra rne öppna sig. Dessa 
hafva, hos alla de arter jag sett, undre kanten 
uppstående, såsom ett veck, som bakåt ocli 
u p|i|t. slutas i en spets, och är i yttre kanten 
sv a<d landad t (”nares cristatce” Linn.). — - Tårna äro 
korta ocb kunna föga åtskiljas. Några små olik- 
heter i deras relativa längd och olika samman- 
bindning af ett hudveck utgöra goda artkarukterer. 
Tummen (eller första tån) är alltid ganska kort, 
så att den, oberäknadt klon, ej är längre än me- 
tatarsus af följande tå. Vanligtvis är 3:dje och 
4:cle tån längst och den 5:te kortare än den 2:d ra. 
Klorna äro hos de flesta arter föga kortare än 
sjelfva tån; isynnerhet 2:dra och 3:cljeklon, hvilka 
äro störst. — ■ Svansen är hos alla ganska liten, 
tunt beklädd af små bår. — Spenarne äro hos 
E. eurojjceus 5 på h vardera sidan, sittande i rad 
långt ut från medellinien , under sidorne, nemligen 
