222 
i inom bakre låret, 2 på ahdomen, ocli 2 n nr j 
thorax. Hos Er. auritus skola de, enligt Pat, IjAs 
blott vara 3 par, nendigen endast eLL par 
thorax. 
Om de tropiska arternes lefnadssätt finn ;ts 
inga underrättelser. De båda nordiska ligga j 
dvala om vintern. Ungarne födas blinda. 
nadssättet af E. auritus finnes förträftligen sk ildradt 
af Patu.as i Zoographia Eosso-asiatiea ; al E. em 0 
paeus uti många arbeten). 
Namnet Erinaceus är gammalt. Det f,; 
kommer hos Punius och flera latinska förfat( in . p 
såsom namn på Igelkotten. De flesta upp] ;i g 0r 
hafva i stället Ilerinaceus , hvilket tyckes var a 
det rätta, gamla namnet, och Conr. Gkssner säger 
at t inan först i nyare tider börjat skrit va det utan 
II. Han synes med rätta vilja härleda det lY;; tl 
Horreo (”quoniam spinis horret”) ■*). Samma djur 
kallas af andra latinska författare Hericius , Ericius 
eller Ilerix (se Conr. Gessner Quadrnp. Ed. 2 p, 
106). I Grekland beniimdes det 6X lV0 S i likhet 
ined Sjöborre^slägtet; men af Romarne, brukades 
namnen Echinus och -Ilerinaceus bestämclt för h var 
sitt föremål, utan att förvexlas. Åtminstone är 
det sä hos Punius som öfverallt begagnar det för- 
ra för Sjöborren och det sednare för Igelkolleii. 
Deremot benämna medeltidens Zoologer ofta den 
sednare Echinus terresLris, eller till oeb med Eri- 
naceus terrestris. 
De kä nda arterna visa en så stor öfverens- 
stämmelse i bildning, att cie måste betraktas så- 
som utgörande ett enda, odelbart genus ; men då 
lik väl några af dem, nemligen de som i det fol- 
) I)i t äi ej af Grekisk t^ursprung, ehuru det tyckes visa 
iiagoa öi verensstammdse med orden sqlq och 
