1745. >n. Febr. Mart. ii 
• bekommit, utan at flere gångor behöfva affvalna 
4 och åter omfmåltas , til icke liten Confumtion af 
kol , fåfom 1:0 med Masugnens ock Hammarvår- 
kets få nära anläggande, at Tackjernet finge'/»-. 
meåiate utur Masugnen rinna ned i Smediehår- 
den. Och ehuruvål häremot torde falla åtfkil- 
: lige fvårigheter och Contradi tioner , at värken 
ii ej på fådant 1 ätt kunna anläggas : at jernet vid 
utfiickningarne vore mera ån i härden kunde 
handteras : at Masugnen ej kunde tålä det tåta 
hammarbultande , utan togo deraf fkada , utom 
flere Oecorwmtikz omflåndigheter med kolens til- 
förfel &c. få år det ock alt fådant , fom torde 
kunna håfvas , når man dervid vill bruka för- 
nuft , utan at vara intagen af förut fattade menin- 
gar; ty når man efter iennare Tiders upfundne 
f ått , kan lägga en Masugn på livad Ort man 
helfi behagar, få kan det ock altid fkie til behö- 
rig högd ifrån botnen af flållet i Masugnen til 
ötre brynan af fmedshården , få at jernet från den 
förra få mycket lättare kunde rinna ned i den fe- 
nare och det til en vacker diftance emellan hår- 
darne, fom man vet, at Jernet långe behåller fin 
hetta och beqvåmlighet at flyta : at utfiickningar- 
nc kunde fkie tätare ån vanligit eller Masugnen 
giöras något mindre ån förr uti proportion efter 
fmidningen : hvad öfverblefvo vid utftikningen 
fingo dä blifva giöfar , få at åtminfione icke all 
Tackjerns tilvårkning behöfde andra gången up- 
vårmas: aten höglåndt och faft grund åt Masug- 
nen , befynnerligen om något hälleberg på litt til- 
låteliga diup kunde fås , torde nogfamt befria ho- 
nom för olägenhet af hammarens bultande : at 
ågaren 
