51 
Egenflober gave vor Muller endog ophbiet Sted 
blant de Dydige. 
Det er altid et Mærke paa en ædel Siel, at 
kunne fole andres Nod, og faameget det ftaaer i 
vor Magt, fdge at afhiælpe famme. Hiin ædle Ro- 
mer, Cicero, figer: Ingen Lidenfkab vidner mere 
om en indlkrxnket Siel og et fnevert Hierte, end 
Gierrighcd ; Intet er derimod et ftærkere Beviis 
paa Siels Adel og en dydig Tænkemaade , end en- 
ten at være ligegyldig ved Rigdomme, naar man 
ei befidder dem, eller, derfom man har dem, at 
anvende dem til Vclgierninger og andres Bedllc. 
Vor Muller befid denne ædle Tænkemaade. Han 
havde mange og trængende Paarorendej han anfaae 
det for fin Pligt at underftotte dem, faa meget det 
ftod i hans Magt. Ei allcne i hans fidfte Leve-Aar, 
da Forlynet havde forlcenet ham ftorre Evne til 
at gidre Godt, men endog for den Tid, var han 
• 
bellandig en Fader mod fine uformuende Slægt- 
ninge , og da Forfynet ei havde betroet ham felv 
Bdrn, fdgte han at opfylde en Faders Pligter, og 
D 2 
