46 — 
Menncfkenes Eedfte nidkiær Mand, han er unæg- 
telig agtværdig for faadanne Dyder , og kan ikaffe 
meget godt i fin Sirkel; men i den lærde Verden 
vil han ei udmærke fig> naar han favner Lærdom 
og udbredt Kundlkab. Dog kan det el nægtes, at 
faa bedroveligt det er, naar alt for ofte de for- 
træffeiigfte Skrifter ligefom ere Satirer over Skri- 
benternes eget Liv, faa henrivende en Glæde er 
det, naar udvortes ftore Fortienefter, der aftvinge 
Agtelfe , ere foreenede med Dyder , fom tildrage 
hg vor Kierlighed. Hvo læfer en dydig Gellertf 
Skrifter, og tænker ci med inderlig Fornoiclfe paa 
Forfatteren, hvis herlige Vandel gavnede ligefaa 
meget, fom hans med Dydens Præg ftemplede Ver- 
ker? Og hvo kan paa den anden Side, ved at læfe 
en vittig J/^oltcsre, afholde fig fra Taare ved at 
tænke paa, at faa ftor Forftand ei var foreenet med 
et ædlere Hierte? 
Men vanfleeligt er det at beftemme en Mands 
moralflce Værd. Hvor megen Dyd udoves i Stil- 
hed , ukiendt af alle uden dem , famme bevifes imod ! 
