25 
optænkt for at fkræmine Mennefket. Da vrimle- 
de Luften, Jorden og Afgrundene af Mellem-Væfe- 
ner, fom det flerækkede Mennefke ei vidfte, om 
han flculde anfee for Venner eller Fiender. Mork- 
hedens f yrftc fatte man paa Thronen ved Siden af 
Gud, og frygtede mere hans ondikabsfulde Maet, 
end troftede lig ved en naadig Guds kiærlige og 
almægtige Regiering. En liftig Spaamand og Tegns 
Udlægger, og i de feenere Tider en uforlkammet 
Munk fpilkde da med hele Nationer, og ledede 
dem efter lit Tykke fnart til Slagter-Bænken, fnart 
til at ofre Landets Fedme paa Egennyttens Alter, 
laa ofte een eller anden naturlig Begivenhed, hvis 
Aarfag eller Belkaffenhed man ei indfaae, opfyldte 
Gemytterne med Skræk, og gav Bedrageren Lei- 
lighed til at 6 ve lit Spil. Hvor fdrgelig var faa- 
dan Mennelkets Skiebne! Men man begyndte at 
dyrke Naturlæren, og ibrax forfvandt hine Skræk- 
Billeder, der faa længe havde fængllet den men- 
nelkelige Forftand, Skræmmet af Lyfet, bortflyg- 
tede den Ikiændige Overtroe , og alle dens uhyre 
B 5 Skab- 
