enten anfeet for en Daare, dier man forbaufet ga- 
bede paa ham, fom paa en Troldmand j ja vel, 
(hvo gyfer ikke ved at hore det?) af Frygt for 
hans vældige Konft rafende ilæbte, ham paa Baaler. 
Hvor mdrkt faae det den Gang allevegne 
lid for den menneikelige Forftand ! Thi faa yndig 
gaae Videnflcaberne , ligel’om hine Grækernes 
Huldgudinder, Haand i Haand med hinanden, at 
een af dem ei kan forfommes, de andre jo .der- 
ved maa tabe. Og neppe cr der nogen Viden- 
fkab|, der har faa vidtldftig en Indfiydelfe paa de 
dvrige, fom Naturlæren, Tag denne bort, hvor 
ufuldkomne blive da de ovrige, hvor fulde af 
Mangler og urigtige Begreber* 
Hvo tænker ei med Medlidenhed tilbage paa 
hine Overtroens morke Aarhundi-ede ! da Guds-Læ- 
ren, forladt af de Oplysninger, fom Naturens Un- 
derfdgelfe kan give, i Steden for at være et Mid- 
del til at lede Menneiket til en rigtig Kundikab 
om Gud, Kiærlighed og Tillid til ham, var tvert- 
iraod en Væv af de daarligfte Meeninger, ligefom 
op- 
