8 
Hovedfagen i et Stykke, der fkal tiene til at bevare en 
ellket og æret Mands Minde. 
Det har været mange ftore Mxnds Skiebne , at 
deres Ungdom har maattet kiæmpe med Fattigdom og 
Mangel, Men faa viis er Forfyntts Bcftyrelfe i Ver- 
den , at af de itdrfte Uheld ofte fremfpirer en Sæd 
til Tufendes Vel, og at hos enkelte Mennelker de 
Gienvordigheder, d;r maatte fynes at llculle nedtryk- 
ke Mod, Blid og Virkfomhed, ofte maa være et Mid- 
del til at fætre de hos Mennelket flumrende Evner i 
Bevægelfe, og hæve dem til den Grad af Fuldkom- 
menhed, fom de under lykkeligere Omltændighcder 
aldrig fkulde have opnaaet. — Det er faa Mennelkets 
Natur, det fvage Mennefkes! hvis aandelige Deel faa 
meget betynges af Stdvets Lænker, at han foler hos fig 
en vis Modbydelighed til at handle, og være virkfom, 
naar ei Omftændigheder node ham til at anvende de 
Kræfter, fom Skaberen har nedlagt hos ham. Ei 
uden vife Aarfagcr har derfor Naturens Flerre ladet 
Jorden villigere frembære Torne og Ukrud, end nyt- 
tige Vexter ; derfor har han fat Mennefket i Strid med 
Ele- 
