at tale. 
Dette er det 3 der i Dag opfordrer mig til 
OTTO FRIDERIK MULLER, en Mand, 
der ved fieldnc Inddgter havde erhvervet fig en ud- 
mærkende Agt ei allene blant fine Medborgere ; men 
hvis fande Værd endog Udlændinge med Floiagtelfe 
erkiende, er den, hvis Minde denne Time er opof- 
ret. — Jeg frygter ei, at mine Tilhorepe ikulde mis- 
kiende min Hcnfigt. — Jeg vil lade Sagen felv og 
Sandheden tale, og den ikal være ftærk nok ti! at ret- 
fxrdiggiore mig. — Laaner mig, Huijiærede Tilhob 
rerel Opmærkfomhed ; jeg vil foge at fæfte 
C)ie paa hvad, der i vor fortierne Medborgers Liv fra 
hans Ungdom af kunde fortiene at bemærkes; jeg vil 
fdge af diffe famlede Træk at fremftiHe et Skilderie af 
hans Fortienefter. — Skulde Koloriten ei være ftærk 
og mandig; ftculde Gevandtet ei være ædelt nok og 
fin Gienftand værdigt; da ville Deres Godhed bære 
over med en uovet Talers Ufuldkommenhed! Jeg vil 
i det mindfte loge at træffe Liigheden, og det er dog 
A 4 Hoved- 
