94 
[LINNES TAL I CONSISTORIUM ACADEMICUM 1772-] 
Mine wiirde Herrar Collegse! 
Med så stor bekymmersamhet, som jag antog detta [Rectorsl stäl- 
le för 6 månader sedan, med så stor glädje får jag ock nu lämna det- 
samma. 
Mitt bekymmer war då öfwer de oroligbeter, som donna tjenst plä- 
ga medfölja; min glädje är nu, att liwad jag frucktade, intet hänt. 
Hon Nådige Guden bar hört min bön, oeh wälsignat mig med fre- 
den. Fred har warit inom desse helgade wäggar , att jag sluppit höra 
olåt af och ibland mine Herrar Colleger. Fred har warit utom oss bland 
den studerande ungdomen, att ingen, ja icke en enda, al dem fram- 
dragits till ratta för något fel. 
Gud förläne osa framdeles beständigt en så fredsam lefnad , så lö- 
per wår tid oförmärkt och oskyldigt. Wi hafwa intet fått så elak 
werld, som wi oftast göra den sjelfwe. Wi hafwa intet fått så kort lif, 
som wi ofta förkorta det med denna werldenes lalänga omsoiger och 
onödiga bekymmer. 
Jag har nu Gudi lof tjent ut min tid och får gå ur tjensten. Det 
är swårt att tjena en enda till nöjes, swårare att tjena månge. W 1 
fordra ock gemenligen mera af wåra betjenter , än wi Jätteligen sjelf— 
we, i hka situation, skulle kunna wärkstälia. Ty kan jag wid afskeds- 
tagandet aldrig nog piäsa mina Colleger, som warit långtnodige och tå- 
