ocli Lantis-Församlingar, Jonas Holt, sten, dateradt d. 9 Nov, 1773, 
ofter afskrift och som det tyckes äfven i utdrag, sa lydande: 
Aldrig liar jag skrifvit till Tit. med större fågnad au nu, då jag 
får gratulera till den nåd, Gud oci: Hans Mu:t gjort Eder med 
Luleå Pastorat. Tandem justa caussa triumphat. Man arbete så 
mycket man vill, så är doch fåfängt, intill dess Guds egen hjelpe- 
timma kommer. Har nu T. väntat länge , så bar han ock latt så 
mycket mer. Vår Herre som gifvit detta, kan ock gjöra Edra dagar 
så mycket längre; det vi alle af hjertat önske. Amen. 
I bjuden nu de majestätliga fjällen farväl. Faren nu väl I men- 
löse, täcke fjällblommor: Jndromedae , Saxifragae, Diapensiae, 
Dryades, 8 Cc. I fån sedan aldrig se dem mer. Halsen dem ifrån 
mig med yttersta valet e , då I resen tädan. Sänden mig några lef- 
vande, förrän flyttningen sker; ty sedan är aldrig mer att hoppas 
för mig. Jag äger ingen lefvaude fjällört i hela Trägården utom Rho- 
diola och Sonchus alpinus ; ty förut har jag ej vetat eultivera dem. 
Nu lämnar T. sitt lugn, sitt lysta Joclmock och kryper ur skogen 
ut i öpna världen, där vädret brusar på alla sidor, och dar meu- 
löshelen är fördömd och landsflyktig uti en splendidior varietas. 
Jag med Edra vänner, Arrhiat. Bäck och Secreter. War- 
gf.ntin, tog af Eder befordran ett hjerteligt nöje. Herren förläne 
Eder hälsa och långt lif, så går nu mera alt annat af sig sjelft. 
När T. kommer i sitt forlofvade Land, Luleå, så lägg dar an 
en Trägård. Jag skall bjuda till att fylla honom med rara växter , 
nämligen Sibiriska , som tåla starkare köld än våra fjällväxter, och 
hvaraf jag äger elt par hundrade i Trägården, Jag fick dässutom 1 
