derefter mycket förbättrades, blef ban aldrig till helvan fullkomligen återstäld 
utan fortfor alt vara ganska malt och hafva svårighet all röra sig. 
Vid Jul liden delta sistnämda år tilldrog .sig likväl en lycklig händelse, 
som på nytt upplifvade honom. Det var en slor och dyrbar samling af Na- 
turalier ifrån Surinam , som Konung Gustaf Illtdje skänkte honom 
och under h vilkas utredning så väl som noggranna beskrifhing han förglömde 
alla sina plågor och mådde sedan någorlunda väl hela året 1775.; hvarlill 
dessutom andra orsaker mycket bidrogo, såsom det märkvärdiga och långvariga 
besök han då fick af Konungen iucognilo, och afveu de samlingar af inlagde 
växter, som blefvo honom tillsände af Thunberg och Sparrman ifrån Cap, 
samt af König ifran Ostindieri , och hvilka han sjelf erkänner voro de slöi'3ta 
han någonsin erhållit. — Han tyckes likväl hafva fruktat ett nytt anfall af sin 
sjukdom, eller var han amin så svag, att han såg sig ieke altid kunna upp- 
fylla sina skyldigheter. Ty i PrrelectioiisCalalogen, som detta år utkom , lät 
han insätta , ntl han skulle läsa au t ingen sjelf eller genom sin Son, £”aut ipse 
aut per Filiuin’], Professor C. v. Linnö. Men härmed må vara, huru det 
viil, sa hör på delta ställe nämnas såsom ytterligare bevis på hans förbättrade 
lielsa , att han år 1775 gal ut 8 Disputatiouer och skref sjelf Facultetens Pro- 
tocoller, då han om hösten var dess Decatuu, m. m.; hvaremot han år 1774 
hade blotl 4 Disputatiouer tryckta, anteknade icke ett enda ord i Protocoller- 
na och tyckes kuapt hafva varit närvarande vid de .Examina, som då i Facul- 
teten anstäldes. 
Men det följande året eller 1776 aflogo alla hans både själs- och kiopps- 
kradei beständigt och ögonskeuligen. Icke dess mindre fortfor lian med sina 
vanliga ämbetsgöromål nästan oai brutit ända till Vår-Terminens sluU Denna 
var likväl den sista, som han höll föreläsningar, och den sista Disputation, 
