nom pflvat Audience, h vilket ock strax beviljades, Med stapplande steg var 
LxNNé knapt inkommen och förestäld Monarken, innan lian, hänförd af sill 
yetenskapsnit och upprörd af sin öf vertygelseskänsla , ulan alt iacklaga Cere- 
meuiellels lagar, hastigt framstammar dessa ord; ’>Det går aldrig au Eders 
MaJ:t. Det förstörer Academien oc-h Vetenskapen. J ag k an gpp.jg öfverleFv* 
denna olycka.” Konungen förundrad och öfverraskad af såclane oväntade ut- 
tryck, frågade deu närstående Prof. SlDReN, livad var å lärde, då denne 
kortligen framslälde sakens sammanhang och resans föremål , hvarpå Konun- 
gjen går leende frara till LlNNé, klappar honom på axeln och säger; Det 
skall icke sie, min l\ LiNNe, Res Ni hem i fred och var lugn. Sä egde ea 
stor man på sjelfsa grafvens brädd och med all sin yttre svaghot ännu nog 
styrka inom sig att kunna af värja den icke obetydliga fara,, som då hotade 
Upscua Lärosäte. 
Strax efler hemkomsten ifrån denna resa, som var den sista långvaga han 
gjorde, och den sista gången han såg sin Konung, blef han ånyo rörd af 
slag och fullkomligen lam i högra sidan, der han förut ofta haft smärtsamma 
känningar. I samma mån blef också svårigheten för honom alt kasta sitt vat- 
ten ganska pinsam, och delta befanns merändels varblandadt, Genom dessa 
förnyade anfall försvagades än mera icke allenast hans utmärglade kropp utan 
ock hans redan slöa sinnen, och minnet förföll så aldeles, all lian förglömd* 
de allmännaste saker och kunde icke en gåug påminna sig de vanliga boksläf- 
verna, utan skref Grekiska ech Latinska om hvarandra i ett och samma ord, 
hvarpå Stöver i Leken des Ritters Carl von Linnö, 2 :ter Thcil, Harnk. 
*79 2, 1 2 „' 0 . S. 5y+ i noten anförer exempel. Med cl® utländningar, som den- 
na höst ankommo till Upsala att afhöia hans föreläsningar, kunde han knapt 
tala; ty utom hans lamhet och afmattade tillstånd, hade nu äfven infunnit sig 
en Tertian-feber, Och dessa ord äro de sista, som han i sitt, DLrium förmått 
