Hedlund, T., Om de vanligaste sjukdomarna pa 
potatis. — Tidskrift för Landtmän 1913 s. 307 — 612, 629 — 
633, 643 — 650. 659—667,' 683—690, 699 — 704, 719 — 724, 
741—747. 
Förf. redogör utförligt för bladrullsjukan, öfver livilken 
kan fortsatt sina nndersökningar ise referat i Bot. Not. 1910 
s. 204). Han söker visa att den tillkommit genom en pato- 
logisk anlagsförändring, som tydligen star i nagot beroende 
af jordmanen. och sälunda skulle vara att beteckna som en 
patologisk genmodifkation. 
Pa den underjordiska delen af stjälken uppstä ofta hos 
den bladrullsjuka plantan under tillväxten längsgaende spric- 
kor, som kunna vara 1 — 4 cm. i längd och utvändigt ända 
tili 2 mm. breda, och ej sällan ga in tili märgen tvärs igenom 
veden. Genom dessa öppna sar kunna lätt svampar (Fusa- 
rium och Verticillium) intränga i kärlen. Om de dar föröka 
sig nagot starkare, kunna de hindra saftströmningen och den 
bladrullsjuka plantan kommer da att därjämte lida af fusarios 
eller verticillios, hvarigenom bladrullningen blir ännu starkare. 
Förf. iakttog en gâng svamphyfer i kärlen, ehuru inga dylika 
sprickor hade uppstâtt. I stallet f unnos djupa sar, som till- 
fogats af sädesbroddflvets larver. (Jmf. Bot. Not. 1912 
s. 282). 
Det är kolländaren dr Quanjers förtjänst att hafva 
pavisat de viktiga symtom, som mjukbastets anatomi erbjuder. 
Göres ett tvärsnitt af stjälken hos en bladrullsjuk potatis- 
planta, och detta behandlas med floroglucin och klorvätesyra 
för framkallande af vedreaktion, sä skall man finna, att icke 
blott veden, utan äfven smä cellgrupper, bestäende af silrör 
och angränsande celler i det yttre, d. v. s. äldre delar af 
mjukbastet, blifvit rosenröda. 
Bland kännetecknet pa bladrullsjukan anteckna vi : Oför- 
maga att pä ett normalt satt enzymatiskt reglera andningen. 
Hämmadt kväfveupptagande genom rötterna. Minskad vatten- 
tillgâng i bladen. Hämmad kolsyreassimilation. Antocyan- 
bildning i öfversta bladen. Minskad stärkelsehalt i de ny- 
bildade knölarna. 
Förf. meddelar resultaten af under ett par ar fortsatta 
pedigreekulturer. 
