6 
Galium Aparine , icke utvecklas i kantzonens epidermis- 
celler, utan subepidermalt, oaktadt epidermis i öfriga 
delar af bladskifyan for anthocyan. 
Beträffande det andra fallet, dar stammens färgning 
härrör af epidermalt bundet anthocyan, medan bladen hos 
samma växt utbilda detta färgämne i subepidermala 
celler, sa torde förklaringen sökas däri, att stammen här 
har arbetsfördelningen mellan cellerna pa annat satt 
genomförd än bladen. De här radande förhällandena 
kunna vara analoga med dem, som träffas i vissa foliära 
cecidier. Jag har nämligen för sâdana visât, att deras 
anthocyanlokalisation ofta icke följer de skemata, som 
gälla för intakta bladdelar. 
Yid redogörelsen för nagra nndersökta växtformer har 
jag berört frâgan om antliocyans uppträdande i cecidier. 
Ur de anförda iakttagelserna fr amgär, att för anthocyans 
topografiska utbredning gäller principen om cellernas ar- 
betsfördelning och väfnadernas specialisering här icke min- 
dre än vid anthocyanbildningen i intakta blad- och stam- 
delar. I sâdana fall, dar den normala arbetsfördelningen 
star orubbad kvar eller är blott i ringa grad förändrad, 
öfverensstämmer anthocyans topografi i cecidien med 
dess förekomst i likvärdiga, ordinära blad- eller stam- 
delar ( Salix reticulata , Polygonum vivipaYum , Campanula 
pusilla och BeUidiastrum Michelii). Stundom reducer as 
emellertid den liistologiska differensen mellan väfnads- 
systemen i hög grad eller upphäfves den heit och hallet, 
livilket bland annat yttrar sig däri, att bildningen af 
kloroplaster uteblir i grundväfnaden, sâsom hos Salix. 
Vacdnium Vitis Idaea och Homogyne discolor. I detta 
fall sprider sig det normalt vid epidermis bundna antho- 
cyan jämväl tili celler, som utvecklingshistoriskt tillhör a 
grundväfnaden ( Homogyne discolor), eller ock uppträder 
det typiskt i subepidermala celler förekommande antho- 
cyan här äfven i epidermis ( Salix refusa och S. herbacea. 
Vacdnium Vitis Idaea). Med hänsyn tili det satt, hvarpä 
