O 
innebär blott ett skenbart sâdant. Den epidermala loka- 
lisationstypen är visserligen bos denna växt stärkt ut- 
präglad och halles här synnerligen fast bunden. men i 
stärkt aldrade blad förskjutes dock anthocyans lokalisa- 
tion tili grundparenkymet. Yerkliga nndantag har jag 
funnit — för att här anföra äfven icke-alpina växt er — 
hos Althcea officinalis L. och Lavatera thuringiaca L.. 
hvilka med de tidigare bekanta fallen Philadelphias , Deut- 
zia och E von g mus delà egendomligheten, att anthocyan 
är epidermalt lokaliseradt äfven i höstblad *). 
Yid en jämförelse mellan anthocyanförande blad- 
och stamdelar framgär, att anthocyan har i allmänhet. 
öfverensstämmande lokalisation i dessa organ. Nagon 
gang träffas dock utpräglade afvikelser, sa att anthocyan 
med epidermalt läge i bladen uppträder subepidermalt i 
stammen, liksom ocksa det motsatta fallet nagon gang 
finnes realiseradt. Det förra har jag iakttagit hos föl- 
jande växtarter: Biscutella leevigata, Saxifraga aizoon. 
Azalea procumbens . Galium palustre och Hieracium Auri- 
cula; det senare är mera sällsynt och har icke pavisats hos 
nagon bland de à Schneeberg undersökta växtarterna. 
Hvad beträffar anthocyans subepidermala läge i 
stammen i först berörda fall, har jag vid Hera tillfällen, 
där detta förhallande omnämnts. fäst uppmärksamheten 
därpä, att stammens epidermisceller voro mekaniskt 
byggda, och att det sâlunda torde förefinnas ett samband 
mellan dessa cellers mekaniska utbildning och den sub- 
epidermala förskjutningen af i öfrigt epidermalt lokali- 
seradt anthocyan. Det förtjänar att framhallas, att stam- 
mens epidermis konstant utgjordes hos de anförda väx- 
terna af kräftigt förtjockade celler, hvilkas utbildning för 
mekaniskt ändamal var mer än vanligt i ögonen fallande. 
Pa analogt sätt ligga uppenbarligen förhallandena i blad- 
skifvan, när anthocyan, sasom hos Biscutella leevigata ocli 
) Gertz. O. 1. c. p. LVI. 
