tracta capitulisque sæpiiis geminatis insigne.» Hvad 
beträffar de frân bladen hämtade kännetecknen, knnna 
de nästan lämnas nr räkningen, da Lindebergs exem- 
plar äro insamlade i midten af augnsti och höstexem- 
plarens blad alltid afvika m. e. m. frân sommarbladen. 
Exemplar, som under de senare âren insamlats i Norge, 
visa att rosettbladens antal i allmänhet är 3 till 4 eller 
5. d. v. s. det för vulgatiformia vanliga. Hufvudkänne- 
tecknen äro alltsâ liten (eller smalj blomställning och 
parvis närmade eller ofta sammanväxta holkar. 
Sedermera har Dahlstedt i sina exsickat titan be- 
skrifning utdelat samma form under namnet H. grava- 
stellum Dahlst. En beskrifning meddelas slutligen af 
Omang fHieraciologiske under sögelser i Norge I. Nyt 
Magazin f. Natnrvidensk. Kristiania 1901). Här tages 
emellertid det sista namnet i nâgot vidsträcktare be- 
tydelse. Tyvärr anställes ingen jämförelse med den i 
samma trakt förekommande If. constringens. Beskrif- 
ningen öfverensstämmer i stört taget med sistnämnda 
arts. Undantag utgör inflores cen sen, i frâga om livilken 
de af Lindeberg gifna kännetecknen npprepas, samt 
liolkfjällens form. 
Ofvergâ vi nu till granskning af de norska exem- 
plar en af Lindebergs nrsprnngliga form, saväl original- 
exemplaren som de därmed öfverensstämmande och upp- 
repade ganger insamlade af Dahlstedt, Omang m. fl., 
sa afvika de frân H. constringens hufvudsakligen genom 
den nämnda egendomligheten hos inflorescensen. Men 
därjämte äro holkfjällen i följd af sin breda bas mer 
triangulärci tili formen samt ofta mörlcare tili färgen. 
Vidare är stjälken lägre och mindre grof, bladen äro 
oftast smalare och rosettbladen ofta mer kortskaftade. 
Sädana individ böra alltsâ betecknas som var. alpestre. 
Men storväxta exemplar frân Yang i Yaldres, hvilka 
falla inom omfânget af den af Omang beskrifna grava- 
stellum, synas mig hvarken till holkar eller blad säkert 
