79 
skiljbara frân H. eonstringen s. Jag tror darf or ej att 
dessa tvâ former äro skilda arter. 
Äfven i Sverige träffas emellanât former af H. con- 
stringens, hvilka närma sig car. alpestre genom inflore- 
scensens form. Sa är fallet med exemplar frân Nya 
Kopparberg i Västmanland. Stöde i Medelpad och Bracke 
i Jämtland. Men det är ovisst. om ej korgarnas samman- 
vâxning beror pâ patologiska fôrhâllanden. Till storlek 
och växtsätt öfverensstämma nämligen dessa individ 
mer med H. constringens. 
Annorlunda gestaltar sig saken lios en vid Kilafors 
i Hälsingland förekommande form af car. alpestre , hvil- 
ken jag under olika âr dar haft tillfälle att iakttaga. 
Den växer talrikt vid järnvägen och är hast ntpräglad 
vid sydlig exposition, da växten är spädare. Rosett- 
bladen äro mer uppräta an i allmänhet hos constringens . 
mer kortskaftade och tydligt smalare. ofta nästan all- 
deles helbräddade eller ganska trubbigt tandade; stjälk- 
bladen (1 — 2) äro oskaftade eller kort och bredt skaf- 
tade samt i bägge fallen nagot lit et stj älkomf attande . 
Bladvtan är jämn och nästan plan, hvilket ( vid jäm- 
förelse med H. constringens) särskildt hos stjälkbladen 
faller i ögonen. Inflorescensen har i likhet med den 
norska rar. alpestre nästan uppräta grenar, en eller 
tvâ ofta utgâende frân stjälkbladens axiller; samman- 
växning mellan holkar är mycket vanlig, och parvis 
mycket tätt närmade holkar förekomma pâ hvarje indi- 
vid. Holkama äro smala och tämligen sma; fria och 
välbildade primärholkar, som ej äro särdeles vanliga, äro 
omkring 5,;. mm. breda och 10 mm. höga. Holkbasen 
är köttig samt öfvergar smâningom i det svällda liolk- 
skaftet. I sammanhang härmed äro basfjällen reducerade 
i antal och harigheten är rikare pâ skaftets öfre, tjockare 
del (ett fall af hypertrofi §om kan iakttagas hos H. sabal- 
pestre Norrl. och sädana exemplar af H. coadunaUim 
Dahlst.. som ha stärkt närmade holkar). I allmänhet 
