80 
är denna form lagväxt och af karaktäristisk habitus. 
Men pâ en nordsluttning förekommo gröfre exemplar, 
som visserligen hade lika beskaffade holkar, men som tili 
bladformen i detnärmaste öfverensstämde med den äfven- 
ledes dar växande II. constringens. 
Utom yid järnyägen päträf fades nu beskrifna form 
pâ ett par andra stallen i rena grupper, bland annat pä 
en nygräfd dikeskant, dit frukter uppenbarligen spridts 
fran nagon af de andra lokalerna. Allt detta talar for 
att formens egendomligheter äro till en viss grad ärft- 
liga. Den ma därför uppställas sasom biform tili före- 
gaende varietet : 
f. exsuperans n. 
a var. alpestri Lindeb. differt: foliis planis adhuc angusti- 
oribus; fol. caulinis basi vel petiolo alato subamplecten- 
tibus; inyolucris basi carnosa leviter gibberosa cum 
pedicellis densius et longius pilosis, 
Nämnda kännetecken kunua reduceras till ett fatal: 
1) korta och breda bladskaft med atföljande benägenhet 
att bli omfattande; likaledes förkortad basaldel hos holk- 
fjällen, i sammanhang hvarmed basen blir bred och nâgot 
köttig samt liolkbasen ansvälld, 2) förkortade korgskaft, 
i sammanhang hvarmed somliga holkar bli hopväxta och 
skaften köttiga samt rikligare harbärande. Dessa egen- 
skaper äro här korrelatiya. Sannolikt gäller det ocksa 
frânvaron af veck pâ stjälkbladet. 
H. carnosiceps n. 
Caulis sat elatus 45 — 70 cm. altus 1 — -2 ( — 3)-folius, 
ima basi + purpurascente, infra medium sæpe sparsim 
purpureo-maculatus ceterum lutescenti-yirescens ; inferne 
pilis longis albis sparsis v. rarioribus obsitus leviter stella- 
tus, circa medium et superne fere epilosus sed magis 
stellatus, in apice usque subtomentellus. Folia firmula 
liaud undulata, prasino-viridia v. leviter lutescentia, sub- 
tus paullo pallidiora (nec glaucescentia), supra glabra, 
subtus longiuscule sed sat parce, in nervo dorsali + 
