97 
Om anthoeyan hos alpina växter. 
II. 
Af Otto (tertz. 
(Forts, fr. s. 64.) 
En biologisk tydning af fenomenet i den riktning, 
som Stahls uppfattning innebär, torde här knappast 
komma i fraga. Vill man icke anlägga den synpunkten. 
att antbocyanbildningen i detta fall är rent patologisk 
och utan nytt-a för växten, en företeelse salunda, som 
framgatt genom nedsatt vitalitet hos bladundersidans 
celler, och den första fasen af de förändringar, som leda 
tili bladets död. sa âterstâr endast att referera tili ljus- 
skärmsteorien. Anthocyanbildningen skulle här hafva 
betydelsen att genom utbildning af en ljusdämpande 
skärm nedsätta den kraftiga destruktion, som tili följd af 
bladets läge hotar cellerna a dess undersida. Det alpina 
solljuset utmärker sig genom en betydande intensitet och 
rikedom pâ ultraviolet ta strâlar, hvilka hafva en stark 
fotokemisk effekt. Betänker man därjämte, att svamp- 
parenkymet utgör genom sin organisation en för svagare 
ljustillförsel afpassad väfnadsform, synes bladundersidan 
vara i högre grad än öfversidan utsatt för förstö- 
ring. Bedan Bonnet (1.762 ) var det salunda bekant. 
att gröna blad ej skadas. om de hafva normalt läge, 
men väl om de omvändas 1 ). Böhm 2 ) fann vid försök 
med Phaseolus multiflorus, att bladets undersida är mycket 
känsligare för intensivt ljus än öfversidan, och ytterligare 
iakttagelser hafva i samma riktning gjorts af ett stört 
antal forskare pâ andra växter. 
Att kloroplasterna i bladens celler blekas och för- 
x ) Frank. A. B. Die Krankheiten der Pflanzen. Zweite Auflage. 
I. Breslau 1895. p. 169. 
2 ) Boehm, J. lieber die Verfärbung grüner Blätter im intensi- 
ven Sonnenlichte. (Die landwirtschaftlichen Versuchs-Stationen. 
Band XX. Berlin 1877. p. 468.) p. 465. 
Botaniska Notiser 1914. 7 
