131 
Nâgra ord om genetikens fôrhâllande till 
andra biologiska forskningsgrenar. 
Av Birger Kajanus. 
Vetenskapens stäncliga utveckiing medför en succes- 
siv nybildning av speciella arbetsriktningar, som mer 
eller mindre arbeta med egna metoder och mot egna 
mal, men som dock direkt eller indirekt vila pâ den 
foregaende forskningens résultat, pâ vilka de ock medel- 
bart eller omedelbart âterverka. Fördenskull utgöra de 
olika specialvetenskaper, som bildats och bildas inom 
t. ex. biologien, a ena sidan skilda lärofack, som var 
for sig bora tillgodoses pâ basta möjliga satt, om de 
skola kunna liallas uppe och gâ tramât, men â andra 
sidan äga dessa skilda lärofack âtskiliiga distinkta drag, 
som tyda pâ relation till andra forskningsgrenar, med 
vilka darf ör en viss kontakt är i större eller mindre 
grad önskvärd. Redan i fräga om botanik, zoolögi och 
antropologi säsom generella ämnen, väl avgränsade genom 
materialets systematiska beskaffenhet, forefmnas âtskil- 
liga beröringspunkter, som fordra, att t. ex. en veten- 
skapligt eller pedagogiskt verksam botanist i nâgon man 
orienterar sig och följer med i zoologi och antropologi : 
men ännu tydligare framstâ de gemensamma dragen, 
när man tanker pâ de specialfack, som efterhand brut.it 
fram pâ biologisk grand i form av Systematik, morfo- 
logi, anatomi, cytologi, fysiologi, patologi, embryologi, 
evolutionslära, genetik o. s. v. Dar for far t. ex. en 
botanist, som agnar sig ât genetik, ej försumma att till 
en viss grad hâlla sig à jour med de undersökningar, 
som pâ genetisk basis göras inom zoologiens ocli antro- 
pologiens omrâden, om det ligger i bans intresse att sâ 
mycket som möjligt gagna sin egen speeialitet och hail 
ej vill riskera att gâ miste om nya idéer, som kunna 
vara honom till nytta i hans egenskap av den botaniska 
genetikens utövare. 
Botaniska Xotiser 1914. 
