132 
Men det är inte nog nied att en botanisk genetiker 
känner nâgot sä när till zoologisk och antropologisk 
genetik, han bör även stâ i kontakt med andra bio- 
logiska specialfack, i den man hans egna arbeten tangera 
dem. Ty ingen forskningsgren inom t. ex. botaniken 
kan, i stort sett, med hopp om säker framgang idkas 
ntan en viss anslntning till andra botaniska forsknings- 
grenar, därför att de alla bilda olika organ inom en och 
samma organism. Denna anslutning, • som maste bli 
desto vidlyftigare, ju större överensstämmelse som râder 
med avseende pa angreppspnnkter och synvinkel, bör i 
sin tur verka tillbaka pâ de specialfack, som tangera s, 
varav salnnda följer, att anslntningen kan bli till nytta 
icke blott för ens eget fack, utan ock för de andra, 
vilka givetvis â sin sida böra skötas pâ motsvarande satt. 
Yad som nu sagts, är egentligen självklart, men 
star langt ifrân alltid i överensstämmelse med gängse 
förfaringssätt, ja i vissa fall tyckes man inte ens ha 
riktigt klart för sig, i vilket förhallande olika forsk- 
ningsgrenar stâ tili varandra; sa t. ex. torde man pâ 
manga hall ej ha gjort sig reda för, vilken ställning 
genetiken intar tili andra specialfack. Ett litet inlägg 
frân en genetiker, som reflekterat nâgot over saken, 
torde därför mähända knnna paräkna ett visst intresse. 
Enligt min mening sönderfaller genetiken i ett fler- 
tal kategorier alltefter de metoder, som användas, och 
de synpnnkter, frân vilka man ntgar. Man kan exem- 
pelvis inom den botaniska ärftlighetsforskningen urskilja 
Systematik, morfologi, anatomi, cytologi, fysiologi, pato- 
logi o. s. v., kort sagt alla de specialriktningar, som man 
redan förat känner tili inom botaniken. 
Under rubriken systematisk genetik kan man 
lämpligen rangera mendelismen, om man tänker pâ dess 
grundprincip, som bestâr i en systematisk analys av 
egenskapernas fördelning hos korsningsprodukter ntan 
särskild hänsyn tili vare sig yttre eller inre fysiologiska 
