179 
sococcus porifer icke alls tydas annat an till sannolik- 
lieten för även den senares karaktär av svagsaprob. 
Frâgan reses nu, huru detta resonnemang framträ- 
der i jämförelse med vid Aneboda gjorda iakttagelser. 
Till en början alltsâ ett référât av desamma. 
Sommaren 1912 erbjôd en enda lokal, Stenfälle- 
damrnen YIII, vilken i jnli mânad ( 22 /7) erbjôd en utom- 
ordentligt skarp (men kortvarig: ett par dar) vegetations- 
färgning, förorsakad av Chrysococcus porifer i ganska 
monoton formation. Här lämnas alltsâ inga möjligheter 
till näringsfysiologiska diskussioner med stöd av förut 
välbekanta formationselement ; och sâlunda blir dam- 
mens miljö — sâvitt bekant — utslagsgivande. Dâ nu 
utfodring med bl. a. sillmjôl (till 40 ^ av totala foder- 
mängden) verkställts under sommarens lopp (se ang. de- 
taljer Nordqvist 1. c. 1913), sa är härigenom den tillförsel 
av agil organisk substans, som jag 1911 i annat sam- 
manhang (jfr 1. c. 1911) framhöll vara av sa stor bety- 
delse for vara dammars alg- och flagellatformationer 
alltsâ bevisad; ocli med ganska stor säkerhet har dämmen 
icke erbjudit oligosaprobions näringsfysiologiska miljö: 
fastmer har densamma tenderat tili /?-mesosaprobions 
regioner — hur längt kan icke angivas, dâ säkra häll- 
punkter i form av förut kända indikatorer saknas. An- 
märkningsvärt är emellertid, att den tili vegetations- 
färgning förande C//rysococc?«s-kulminationen sä hastigt 
förgick. Det är visserligen sant, att under naturliga 
förhällanden mäste dylika massproduktioner i kraft av 
minimilagens tvâng merendels snabbt passera; men i 
foderdammar f aller i varje fall denna orsak tili kulmi- 
nationernas regress, och man hade alltsâ rätt att vänta 
sig mera kontinuerliga produktioner härstädes 1 ). Sedan 
Chrysococcus 1912 försvunnit ur Stenfälledammens 
1 ) Jfr mina den gängen lika självklara som sedan dess städse 
ânyo bekräftade resonemang ]. c. 1911 p. 251 — 258. 
