182 
à 5 och 10 cm (eller mer), ett arbetssätt, som är 
tili stör fördel framförallt vid dammbiologiska undersök- 
ningar). 
I nagra andra dammar fanns (i här nämnvärd 
mängd) icke Chrysococcns porifer sommaren 1913; och 
i naturtypens planktonformationer (pr ccm) har den 
hitintills aldrig blivit iakttagen. Sammanfattar jag där- 
för mina ökologiska iakttagelser, sa finner jag Chryso- 
coccas porifer tillsvidare uteslutande ha utvecklat sig pa 
sadana lokaler, dar tillförseln av agil organisk substans 
längre tid försiggatt eller ocksa dar en liten vatten- 
mängd längre tid intensivt fatt ntlaka multnande vege- 
tabiliska ämnen; och med anledning därav finner jag 
mig böra inrangera densamma bland /?-mesosaprobion- 
ternas formationstyper, men snarare i närheten av de 
gränsomraden, dar oligosaprobion tar vid, än inemot 
/?-mesosaprobions centralregion. Den näringsfysiologiska 
konsekvensen därav är omedelbart given och ligger 
utan vidare i ß-mesosaprobilitets-begreppets definition. 
Men, da nu Chrysococcns porifer är sâdan en typisk 
(om ock svag) ß-mesosaprobiont — varför faller alltid 
kulminationen sä hastigt tillbaka; och varför far den 
icke den. lngna karaktär av ständig progress, som künde 
(jfr min anf. uppsats 1911 p. 252) betraktas sasom 
ganska självklar? 
Med detta spörsmal lämna vi de näringsfysiologiska 
problemställningarna och komma i stället in pa fragan 
om förhallandet mellan zoo- och fytoplankton, en faktor 
av enligt min asikt synnerligen stör betydelse just vid 
den biologiska tolkningen av vara dammars växlande 
planktonformationer. 
I själva verket är Chrysococcns porifer en synner- 
ligen omtyckt föda för sa gott som heia det plankto- 
dammbiologiskt arbete med anledning av läge- och utrymmesför- 
hallanden vid den härvid sa gott som aliéna möjliga iakttageJse- 
punkten: en eller annan av munkarna. 
