210 
Thalictrum alpin am Veronica alpina 
Tofieldia palustris » officinalis 
Vaccinium vitis idaea 
Till dessa komma Lycopodium Seta go och Polygonum 
viviparum , bâda vinterstândare med groddskott. Jfr 
Sernander (1. c. p. 339). Afven Betula nana , B. odorata T 
Juniperus communis och Picea exelsa maste räknas som 
vanliga vinterspridare 1 ). Utförliga anteckningar fördes 
dock ej öfver dessa träd och buskar. 
Det förtjänar att päpekas, att vissa af de sasom 
typiska vinterstândare npptagna arterna äga stoftfina 
frön, hvilkas förmaga att bibehalla grobarheten ännu ej 
är med säkerhet känd, exempelvis Pinguicula vulgaris 
och Pyrolce 2 ). 
En tredje grupp représenteras af sä-dana Örter, som 
endast sällan och mer undantagsvis uppträda i vinter- 
spridarnas led: 
Fragaria vesca Potentilla erecta 
Galeopsis tetrahit Bhinanthus groenlandicus 
Melandrium silvestre Stellaria v. calycantha 
Ann u ätersta nära ett dussin arter. Nagra af dem 
torde vara typiska vinterstândare, för andra af dem är 
vinterspridningen antagligen af mer underordnad bety- 
delse. Sommarens iakttagelser voro emellertid beträf- 
fande dem allt för fätaliga för att lämna nägot säkert 
résultat. De anföras därför endast som material för 
kommande undersökningar: 
Angelica silvestris 
Campern ula rotundifolia 
(Air ex canes eens 
» vaginata 
Galium borcale 
Linncea borealis 
Myrtülus nigra 
Pedicularis palustris 
Posa cinnamomea 
Spirœa Fini aria 
Gentiana v. lingulata 
P Om Betula odorata som vinterstândare se Heintze (6, II 
p. 103). 
a ) Jfr Cleve (3 p. 38 — 39 ocli 87) och Sernander (1. c. p. 387). 
