238 
gâng och dâ â Quer ms pubescens liafva iakttagit det. I 
England nppträder det enligt Connold *) i trakten af 
Hastings. 
Det far med all säkerhet tillskrifvas cecidiets an- 
märkningsvärda och frân hvarje annan gallbildnings â 
ek afvikande form, att det redan tidigt uppmärksam- 
mats. I litteraturen finnes det nämligen oinnâmndt âr 
1679, dâ Marcello Malpighi, den forste, som egnat 
cecidologien ett mera vetenskapligt stndinm, beskref och 
afbildade detsamma 2 ). Hans beskrifning lyder pâ föl- 
jande satt: »In novis pariter gemmis Quercus, Junii mense 
emergentibus, laxatis caducis foliis, galla attollitur. Hæc 
seminis hordei magnitudinem parnm excedit, et cristatis 
costulis turget; ut seminum techam æmuletur: intus 
concava est, et binos fovet vermes. » 
ceoidiura, som framkallas af A. Giraudianus Dalla Torre et Kieff. 
Sa âr ocksâ fallet med det ena (fig. 44) af de bâda hos Malpighi 
afbildade callidoma-gaWernù.. För samma tolkning har beträffande 
det senare äfven Massalongo uttalat sig. — Se Marcellus Malpighi. 
Die Anatomie der Pflanzen. I. und II. Tlieil. London 1675 und 
1679. Bearbeitet von M. Möbius. (Ostwald’s Klassiker der exakten 
Wissenschaften. Kr. 120. Leipzig 1901.) pp. 146, 161. 
x ) Connold, E. T. 1. c. pp. 77, 78. PI. XVII. 
2 ) Marcelli Malpigiiii Opera omnia botanico medico anatomica. 
Lugduni MD CLXXXVII. Tab. XII, fig. 40, M; Tab. XIV, fig. 44; p. 122. 
Netolitzy, F., Anatomische Beobachtungen an 
Zerealienfrüchten. — Österr. Bot. Zeitschr. 1914, s. 265 — 272. 
Att epidermiscellerna i agnarna hos sädesslagen blifva 
inpregnerade med kisel vet man sedan länge. Dessa kisel- 
skelett äro karaktäristiska för arten och gruppen och da de ej 
förstöras vid växtdelens rostning eher förkolning, sa kunna 
de med fördel användas som karaktäristiska delar vid under- 
sökning af födoämnen tili saväl människor som djur. Äfven 
för undersökningar af förhistoriska lämningar kunna dessa 
kiselskelett lämna värdefulla upplysningar. Genom under- 
sökning af 80 förhistoriska fynd af hirs künde förf. visa att 
norr om Donau endast Panicum miliaceum var bekant, under 
det att i Alpernas omrâde frân västra Schweiz tili Bosnien 
