iloror antingen som art eller underart upptagna form 
âr en f. sub- eller emersa af Ranunculus Flammula. Den 
riktiga beteckningen af ifrâgavarande växtform är sâlunda 
äfvenledes Deschampsia flexuosa f. submersa resp. emersa. 
Skuggformens karaktärer äro äfven ett bevis för denna äsikt. 
Oftast varar dock submergeringen för bada formerna 
endast en tid pâ äret, nämligen dâ vattenständet är högt. 
Forst efter sättningen af denna uppsats erhöll jag 
kunskap om. att L. M. Neuman ntförligare skriftligen 
uttalat sig om denna växt i sin: »Bidrag tili kännedomen 
af floran pâ Sveriges sydvestkust» tryckt i Gröteb. 
Yet. o. Yitterh. Samfunds Handl. 1884. Han stöder sig 
dock däri hufvudsakligen pâ Marssons auktoritet, hvars 
motivering jag förnt i uppsatsen tillräckligt kritiserat. 
Neuman tillägger: »Förmodligen har Fries, som uttryckt 
oliklieten mellan A. setacea och A . flexuosa med orden: 
»minor, culmo subnudo. foliis tenuissimis» endast sett 
mellanformer. som varierat just i afseende pâ dessa tre 
karaktärer, kvilka för artbegränsningen i detta fall äro 
af mindre värde. Hade Fries känt de öfriga karak- 
tärerna. sa hade han väl anfört dem och da hade antagligen 
hans omdöme utfallit annorlunda.» Som dylika af Fries 
okända karaktärer anföras efter Marsson den större 
längden pâ rachis och det nedre blomfjällets urnupna 
spets, som Neuman funnit konstanta hos exemplar 1 ), som 
vuxit pâ olika lokaliteter pâ stället (Skummeslöf i Syd- 
halland), men liärvid har han sannolikt icke kommit att 
tänka pâ. att de torrlagda lokaler^ia tidtals varit öfver- 
svämmade. Att ett axelparti förlänger sig i fuktig miliö 
är naturligt och att bladspetsar i fuktig väderlek eller 
fuktig luft bli urnupna, därpä erbjuda bl. a. flertalet af vära 
träd och buskar exempel, sä att man med samma skäl 
kan tala om droppsinus som droppspëts hos dem. Växt- 
ekologien lâg dock, dâ författarens skrift utkom, i sin linda. 
M Sa äfven pâ Furexemplaren. 
