tember. Jag reste da ensam och heia färden var blott 
en rekognoseringstur. 
Framkommen tili Breanäs satte jag mig genast i 
förbindelse med byamännen. för att af dem erhälla 
eventuella npplysningar om sjönötens förekomst i Ran- 
viken. Hum förvanad blef jag da ej. när jag utaf en 
af dem. herr Trued Persson. fick höra. att sjönöten 
ännu var tillfinnandes dar — men i endast ett end a exem- 
plar. Detta förhallande künde dock ej värja mig fran 
misstanken, att anse Trapa natnns öde besegladt, och 
dess försvinnande ur Skandinaviens flora som blott en 
tidsfräga. Jag ansäg det därför som min plikt. att sa 
noga som möjligt uppteckna allt, som kunde ge npplys- 
ning om denna märkliga växts förekomst och utbred- 
ning i Immeln. Detta var mig sa mycket lättare, som 
Breanäsborna och framför allt Trued Persson beredvil- 
ligt lämnade fiera viktiga meddelanden om sjönöten. 
som de alltsedan barndomen med stört intresse iakt- 
tagit. 
Jag tillsporde nämnda Persson. om det vore möj- 
ligt att fä besöka Ranviken. oaktadt jag saknade ägar- 
nas medgifvande därtill. Samtidigt uppgafs namn, yrke 
och vistelseort. Som svar pa detta genmälte Persson. 
att det heit säkert ej skulle stöta pâ nâgra svarigheter. 
och lofvade själf ro mig tili växtplatsen. hvilket ock 
skedde. Jag hade där nu det stora nöjet att fa se arets 
end a exemplar. 
Redan hade höstens nattfroster satt sin stämpel a 
detsamma. Bladen voro stärkt brunröda och de yttre 
bladen i rosetten hade redan börjat falla af. Ja, blad- 
rosetten hade sä glesnat, att jag. utan att ens lyfta pa 
densamma, kunde göra nödiga iakttagelser. 
Uppehâllet i Ranviken varade vid detta tillfälle 
blott cirka 20 minuter, hvarefter vi bada rodde tillbaka 
) Insamling af exemplaret eller nägon del däraf förekom ej. 
