gâr till 3 eller stundom till 4i représentera en krans. 
sont icke âr identisk med Eualchemillornas stàndar- 
krans. Dâ det dessutom visât sig. att androeceet hos 
Rosaceerna ständigt kan aterföras till blott tvänne kran- 
sar. en yttre episepal ocdi en inre epipetal soin ofta fel- 
slâr. sa kan man icke undgà att betrakta de konstant 
episepala Ap h an es -si an darne sâsom motsvarande den 
vftre androecealkransen. hvaraf âter följer. att de läng- 
re ut belägna stândarlika Organen hos Eualchemillo ma- 
ste anses sâsom omvandlade kronblad. 
Aich e mill a -hlomman far sâledes tolkas pâ följande 
satt: Hos E ualchemilla finns kronan i behâll men 
är pâ väg att försvinna. i det dess blad antagit 
gestalten af hanliga sexualblad; androeceet sak- 
nas fullständigt. Hos Aphones däremot bar kro- 
nan helt abortierat; af androeceet är den yttre 
kransen tillstädes men innehâller i regeln blott 
tvâ eller ett enda led. 
Hvad släktets gruppindelning beträffar. sa bar 
Focke (i Engl. & Pr., Nat. Pf.-Fam., III. 3) urskilt tre 
Sektionen Eualchemilla (Stand. 4. alternisepala). Apho- 
nes (Stând. 1 — 2. alternisepalai och Lachemilla (Stand. 
2, episepala i. Den sistnämnda Sektionen, till hvilken 
de syd- & centralamerikanska arterna bänföras. skulle 
enligt Lagerheim (Öfvers. K. V. A:s Fork., 1894. s. 15 
— 18) utmärka sig gentemot alla andra Alchemillor 
ej blott därigenom att stândarne stâ episepalt utan 
ocksâ därigenom att de utgâ frân diskens innerkant ocb 
ha utâtvanda anterer. Med anledning häraf upphöjer 
ocksâ Lagerheim Lachemilla till rangen af undersläkte. 
I verkligheten utgöra emellertid dessa egenskaper blott 
âtskillnad frân Eualchemilla : mellan Aphones ocb Lache- 
milla râder i samtliga nämnda bänseenden fullkomlig 
öfverensstämmelse. De tva sistnämnda Sektion er na 
mäste därför s am mans las tili en. för hvilken tyd- 
