114 
res a, finnas aven nâgra lokaluppgifter frân sistnämnda 
sjö, vilka jag anför. — Mera än D /2 deceimium senare 
publicerade jägmästare 0. Vesterlund i Bot. Not. 1892 
» Nâgra växtgeografiska uppgifter frân Lule elf dal och 
angränsande delar af Lule Lappmark». De härstamma 
frân St. Sjöfallet och nedanför liggande parti av huvud- 
dalen. Tillsammans med nâgra av jägmästare Vesterlund 
privatim meddelade lokaluppgifter, för vilka jag uttalar 
min stör a tacksamhet, äro dessa notiser i den följande 
framställningen markerade med 0. V — d. — Slutligen 
har Astrid Cleve-Euler i Sv. Bot. Tidskr. 1911 publi- 
cerat en uppsats »Till fragan om jordmanens betydelse 
för fjällväxterna». De däri lämnade lokaluppgifterna 
anför jag under beteckningen Cl.-E. 
Pa min första resa 1910 ätföljdes jag av amanuens 
Gösta Jönsson. De anteckningar demie därvid gjorde, 
har han haft älskvärdheten ställa till mitt förfogande, 
för vilket jag nu fär tili honom uttala mitt hjärtliga 
tack. De Iran honom härrörande uppgifterna hava 
markerats med hans naran. 
Pa den cirka 180 km. langa sträckan mellan 11 ar- 
spranget och riksgränsen genomskär St. Lule älvs dal- 
gäng heia f jällkedjan. Saväl topografiskt som petrografiskt 
är omradet därf'ör synnerligen olikartat. Cirka 20 km. 
ovanför Harspranget upprinner älven ur den nedersta 
av de stora Lule-sjöarne ? vilka ovanför denna punkt 
nästan ända upp tili gränsen täcka huvuddalens botten. 
Nämnda sjö och nästan heia den ovanför liggande Lan- 
gasjaure tillhöra det stora östra lägfjällsomradet, som 
karaktäriseras av en svagt utmodellerad, nästan vägfor- 
mig topografi, uppbyggd av urbergets graniter, gneiser 
och porfyrer. Nordväst därom anträffas vid foten av 
högfjällen ett smalt bälte av den östliga silurens sa mi- 
sten och lösa kalkhaltiga skiffrar. De intaga Luledalens 
botten och sidor emellan Saltoluokte och St. Sjöfallet. 
