232 
hr. Persson, jag hade äran att tala vid. Denne man, hvars 
svar gjorde mig fullständigt öfvertygad om, att jag hade 
med hr. Trued Persson att göra, var mig därefter följaktig 
under heia mitt första besök. När jag sedermera efter rek- 
tor Neumans och Signaturen N:s angrepp i olika publikatio- 
ner ansäg mig behöfva ett vittnesintyg pâ min vistelse vid 
Breanäs för bemötandet af dessa angrepp, blef jag upplyst 
om mitt misstag. Af de upplysningar, jag erhallit fran hr. 
Trued Persson (bil. II), framgär, att jag ej, da jag besökte 
hans hem, sammanträffat med honom utan hans son Per, 
som enligt traktens sed upptagit faderns förnamn som tfll- 
namn, alltsa Per Truedsson. Det är denna man, som nu 
välvilligt intygat min vistelse vid Ranviken (bil I). 
Hvad slutligen angär rektor Neumans förvaning, att 
hr. Per Truedsson künde ro »en okänd man» tili växtplat- 
sen, tror jag ej, att detta är sä oförklarligt, da jag vid alla 
mina resor alltid är försedd med legitimationspapper, denna 
gang i form af stipendiebref och ett af polismyndigheterna 
utfärdadt pass 1 ). 
Komma vi sa till mitt andra besök vid Breanäs (12 — 
13 okt.) i sällskap med min broder. 
Da vi, efter hvad som föröfrigt framgar af Per Trueds- 
sons intyg, ej künde fa bo pa Trued Perssons gârd, sä 
hänvisades vi tili en af de närmaste granngardarna. Namnet 
pä den bonde, pâ hvars gârd vi salunda kommo att gästa, och 
hvilken följde oss vid undersökningarna den 12 okt., har nu 
fallit mig ur minnet. Han kan dock om sä önskas heit sä- 
kert intyga, att vi nämnda dag förgäfves sökte efter sjönöts- 
exemplaret. Paföljande dag atföljdes vi af hans cirka 14 är 
gamla son, hvilken ehuru möjligen icke vittnesgill i j uridisk 
bemärkelse dock kan intyga, att ingen som heist växtinsam- 
ling ägde rum i Ranviken. 
Af denna och min föregäende redogörelse torde framgâ: 
att mitt besök i Ranviken varit väl motiveradt, och 
att jag ej lockat nagon godtrogen man uuder falska upp- 
gifter att visa mig växtplatsen; 
att mina farder a Ranviken skett i närvaro af vittnen, 
som kunna intyga alla mina atgöranden pâ platsen; 
*) Att jag hade detta senare papper, berodde pâ, att jag under 
sensommaren och hösten 1913 tjänstgjorde som Ijungmarksinven- 
teringsman inom Kristianstads län vid den af statens skogsförsöks- 
anstalt ledda undersökningen öfver ljungmarkernas utbredning inom 
södra Sverige. 
