272 
arter, i det jag ej kunnat finna nägon väsentlig olikliet 
dem emellan. Häraf kan man första, att äfven fâret 
torde hör a till samma grupp af fröspridare, och att 
exempelvis äfven mysk- och uroxen samt bisonoxen 
med säkerhet varit af betydelse för fröspridningen. Af 
de tva sistnämnda arterna ha rester anträffats i torf- 
mossar fran Skane tili Östergötland, och de ha säkert 
i ej ringa man underlättat invandringen- af en hei rad 
af vara sydligare växtarter. Om de i Litauen ännu 
kvarlefvande bisonoxarna vet man, att de föredraga 
högländ mark och förtära »aromatiskt gras och bittra 
Örter» samt blad, kvistar och bark isynnerhet af vide, 
asp, ask och avenbok (Jarocki enligt Lill jeborg 22 p. 
885). Möjligen ha de bidragit tili spridandet af detta 
senare träds frukter. 
# * 
Följande förteckning upptager dels fanerogama växt- 
arter, hvilka med säkerhet spridas endozoiskt genom 
skandinaviska däggdjur, dels arter, af hvilka ej groende 
frön anträffats i exkrementprofven, dels slutligen arter 
med bärfrukter, som förtäras af vilda eller tama dägg- 
djur. Dessutom uppräknas en del arter, om hvilka jag 
af olika skäl *) har större anledning förmoda, att de 
spridas endozoiskt genom nagot eller nagra af nämnda 
djur. 
Compositæ. Acliillœa millefolium sprides af hästar. 
Anthemis arvensis: en frukt i koexkrementer. 
Gnaphalium uliginosum sprides af kor. 
*) Förekomst pâ ren- och boskapsstigar, pâ rengärden, pa 
vintervägar och pâ gammal hästgödsel kring obebodda fjällstugor 
och timmerkojor; frönas eller frukternas beskaffenhet i förening 
med observationer öfver däggdjurens val af födoämnen o. s. y. I 
en del fall ha mina iakttagelser kompletterats genom uppgifter ur 
Normans »Norges arktiske flora». 
