laris , Ranunculus lapponieus och Stellaria crassifolia v. 
paludosa (Heintze 12). 
De nordligaste fynden af kronhjortslämningar i vart 
land ärö gjorda i trakten af Uddevalla och Säter. Han 
tyckes sâledes en gang varit utbredd atminstone öfver 
större delen af Götaland, möjligen ännu längre ât norr. 
I Norge finnas kronhjortar af en mindre och svagare ras, 
som af Lönnberg (25) beskrifyits under namn af Cervus 
elephas atlanticus , pa spridda stallen frân Stavanger- 
fjorden till Foldenfjordens nordsida i Namdalen, men 
ha tidigare förekommit längre bade norr- och söderut. 
De svenska och norska hjortomradena ha ej samman- 
stött i historisk tid. 
Dofhj orten tillhör som bekant ej vär ursprungliga 
fauna, men träffas förvildad i Hera af vara sydligare 
landskap upp till Västergötland och Södermanland. 
Râdjuret saknas i Norge, men är allmänt i södra 
delen af vart land och tyckes vara stadt i spridning 
normt. Fynd af râdjurshorn i torfmossar visa, att det 
tidigare förekommit ända uppe i Närike. 
x4.nnu i början af vintern, innan snö fallit, hämtar 
saväl dofhj orten som ràdjuret sin hufvudsakliga näring 
frân de odlade falten. Exkrementprofven innehöllo där- 
för sa godt som uteslutande frön af ogräs- och kultur- 
växter. En och annan af dessa, sasom Galium aparine 
och Urtica dioica , förekommer dock äfven vild i Skanes 
skogar. Yid samma tid hade däremot kronhj orten nä- 
stan fullständigt öfvergatt tili sin vanliga vinterföda, 
1 jungen. I hans exkrementer voro ogräsfrön spars amma, 
och jämte dem traf fades äfven frön af spontana arter, 
sasom Galluna , Car ex sp Galium uliginosum och Tri- 
ent alis. 
Kronhj or t och radjur ha säkerligen haft stör bety- 
delse för invandringen af manga af bok- och ekregio- 
nens gräs och Örter. Jämte dofhjorten förtära och sprida 
de sannolikt talrika i bok- och ekskogarna växande 
