Lindberg, H., Myosotis luxa Lehm. En misskänd art 
af Myosotis palustris-gruppen. — Meddel. af Societas pr. 
Faun. Flor. Fenn. H. 41, s. 70 — 77, 4 textfig. 1915. 
Förf. iakttog i Finland tvâ skilda former af Myosotis 
caespitosa. Den ena af dem synes vara identisk med f. suh- 
repens i Neumans och Ahlfvengrens Sveriges Flora, men förf. 
anser den böra nppföras som egen art under namnet M. taxa 
Lehm. Den beskrefs Ursprungligen frän Norra Amerika, men 
är äfven i akttagen i Tyskland och dar i flororna uppförd som 
var. laxa af caespitosa. 
Den är i Norden en ettârig hafsstrandsform med späd 
rot, ända fran basen grenigt växtsätt, langa internodier, bre- 
dare och mer utstäende blad samt langt utdragna och glesa 
blomklasar, hvarjämte efter blomningen fruktfodren tilltaga 
betydligt i storlek och blomskaften förlängas afsevärdt. 
Förutom fran talrika Ställen vid hnska kusterna har förf. 
sett den fran Blekinge, Smaland, Södermanland och Upland 
samt fran Kristiania (M. lingulata v. flaccida Blytt, Enum. 
Fl. Christ.). 
Myosotis caespitosa däremot har ett upprätt växtsätt, 
med grenar vanligen endast i öfre delen af växten, tättsit- 
tande, längre, smalare och mer uppräta blad, ej sa glesa 
blomklasar samt fruktfodren och blomskaften ej afsevärdt 
tilltagande i storlek efter blomningen. 
Salisbury, E. J., On the occurrency of vegetative 
propagation on Drosera. — Annals .of Botany 29 April 
1915, s. 308—310. 
Förf. hade tagit exemplar af Drosera rotundifolia och 
intermedia hem till sig och hâllit dem i ett kallt växthus 
öfver vintern. Pâ vâren följande âr framkommo knoppar â 
fiera af bladen pâ dessa stand, som stodo bland Sphagna. 
Det första tecknet att ett blad af D. intermedia skulle fram- 
bringa en ny planta visade sig som en liten grön upphöjning 
pâ öfre y tan. Yid ett genomsnitt häraf visade sig den bestâ 
af en odifferentierad parenkymväfnad. Senare framträdde 
pâ ena sidan ett rudiment tili det första bladet och sedan 
de öfriga bladen- växelvis. De nya plantorna uppträdde alltid 
i nära anslutning till bladets hufvudnerv, med hvilken deras 
kärlsystem förenades. Ett blad, som bar en mycket ung 
dotterplanta, hade isynnerhet de celler, som voro belägna 
nära den nya knoppen, fullkomligt fyllda med stora stärkel- 
sekorn (nästan dubbelt sâ stora som annars vanligen i bla- 
det). Förr eller senare ruttnade moderbladet bort och den 
nya plantan förde ett själfständigt lif. 
