67 
sett Townsends exemplar, kan jag emellertid ej med 
bestämdhet yttra mig om dem, men enligt beskrif- 
ningen tyckas de lättare kunna hänföras till E. gra- 
cilis var. Friesii Sanio, hvilken kar bladtänderna till 
största delen uddspetsiga, bladen (âtminstone hos de 
exemplar jag sett) mera utstâende (’’foliis patentibus”) 
och beklädda med mycket smâ, men tydliga glesa 
borst (”setis fere nonnullis”, ett uttryck som jag svâr- 
ligen kan forstâ, men som jag uttydt sâsom en fel- 
skrifuing i st. f. fere nullis). Bladen närma sig sâ- 
lunda till sina karakterer dem kos E. brevipila , men 
sakna ständigt glandler (’’foliis eglandulosis”). Ett 
annat skäl, som talar for denna min uppfattning af 
växten i fräga, ligger i den tillfogade anmärkningen : 
’’The flowers were quite ') those of E. gracilis , the 
foliage more ') that of E. brevipila 
E. brevipila Burn. &G-remli v. gracilior, nov. var. 
Caulis 12 — 20 cm. altus, in inferiore parte cras- 
siusculus, sursum valde gracilescens, ad medium vel 
usque a basi ramosus; rami patentes paule adsurgen- 
tes filiformes; folia (et bracteæ) minima, 3 — 6 mm. 
longa, foliorum dentes angustissime aristati ; calyces 
et capsulæ parvæ ; cetera ut apud E. brevipüam. 
Tyckes vara att betrakta sâsom en ’’härmnings- 
form” af E. gracilis , pâ hvars lokal (bland ljung) den 
växte, och om hvilken den pâminner genom de fina 
grenarne, de smâ bladen och blomfodren och förgre- 
ningens läge pâ stjelken. Den är icke hybrid. E. 
gracilis fanns ej i närheten. 
Förek. i sydöstra Shane , Gflimmingehallar. 
LIX. Den 4 December 1897. 
1. Doc. Murbeck redogjorde för en ny art af 
slägtet AledorolopTius. (Jfr Oster, bot. Zeitschr. 1898). 
2. Apotekâre N. A. Wange förevisade en Säm- 
ling sällsyntare fanerogamer frän Norsk a Finmarken. 
') Kursiveradt af förf. 
