72 
lütt kan öfvertyga sig om, ständarne lios A. alpina 
visa en utpräglad tendens att kelt och hallet felslä. 
Standare med (tili det yttre) utvecklade knappar äro 
rätt sällsynta. vanligast torde vara att flertalet stan- 
dare représenteras af staminodier och ej sällan synes 
äfven dessa försvinna. 
Harmed faller det sista stüdet för Jonssons äsigt 
om A. faeroënsis hybrida Ursprung; han har emeller- 
tid ännu en Spekulation, som torde böra i detta sam- 
manliang bemötas. Han vill nämh'gen till slut göra 
troligt att A. faeroënsis antagligen skulle kunna be- 
stämmas tili ”en eller flere af de 10 nye Alchemilla 
Arter, som K. Büser har opstillet”. Särskildt synes 
A. Wichurcß Bus. härvid vara pä tankt, da Buser an- 
gifver den fran Island och Grönland. Om denna art 
säges, att Buser skall ha betecknat den sâsom en vin- 
termediär form mellan A. vulgaris och A. Jissa ; detta 
är emellertid felaktigt, da Busek blott omnämner ett 
yttrande af Wichura. Sjelf säger han endast att A. 
Wichurce till inflorescensen nagot liknar A. glabra 
samt att den ofta finnes inblandad i bytesexemplar af 
denna liksom af A. alpestris fran Sudeterna, der dessa 
tre arter växa tillsammans. Eget förefaller det onek- 
ligen, att Jonsson ej omnämner det stalle i den cite- 
rade skrifteu ("Sur les Alchimilles subnivales”), der 
Böser talar om A. faeroënsis (sid. 39 [6]), liksom att 
han ej vet, att Buser skrifvit om Alchemillæ äfven 
pa annat hall och att han beskrifvit langt mera an 
tio arter. Visserligen var enligt uppgif't Jonssons 
arbete skrifvet innan min uppsats utkom, och han har 
väl först genom mina citât fâtt kännedom om Busers 
skrifter med undantag af den citerade, men da han 
ända haft tillfalle att införa ett bemötande af mina 
uttalanden, sä synes han lika sä väl kunnat ha till- 
fälle att taga nagot noggrannare kännedom om Busers 
arbeten. Bristande kännedom om dessa kan väl tili 
nägon del förklara Jonssons egendomliga resonuemang, 
