73 
men ingalunda ursäkta bans lättvincliga satt att gâ 
till väga dâ ban vill fastslâ att A. faeroënsis âr en 
hybrid eller dâ han affärdar Busers AlchcmiUa-bear- 
betningar. Genom att nâgot mera taga kânnedüm 
oui dessa hade han âfven undgâtt att felaktigt upp- 
gifva mig sâsom auktor for A. faeroënsis i st. f. Bu- 
ser. Om det berâttigade eller oberâttigade i Jonssons 
tydligt framtrâdande underskattning af Busers arbe- 
ten skall jag ej fâlla nâgot omdöme, jag vill blott 
framhâlla att de godkännas af en sa noggrann och 
framstâende systematiker som Murbeck ') âfven om 
denne uppfattar en del af Busers arter sâsom under- 
arter. I samband harmed kan jag ej underlâta att 
pâpeka Jonssons inkonseqvens i frâga om artbegrep- 
pets omfâng: â ena sidan hâller han pâ den gamla 
Alchemilla vulgaris L., men â andra sidan har han 
lâtit Dahlstedt bearbeta sina Hieracia, hvilken upp- 
stâlt en hel sérié af nya arter och underarter. För 
konseqvensens skull borde ju dessa ha varit bestâmda 
t. ex. efter Gronlunds islândska flora. 
För att âterkomma till Alchemilla faeroënsis , sa 
âterstâr angâende densamma ânnu en frâga af stort 
intresse, nämligen dess slägtskapförhällanden. Jag 
har i min föregaende nppsats i kanske nâgot för ka- 
tegorisk form framhällit dess öfverensstämmelse med 
A. conjuncta Bab. ; jag vägar emellertid ingalunda pä- 
stä att likheten med denna nödvändigt behöfver vara 
ett uttryck för ett genetiskt samband. För att ut- 
röna detta är ett rikt material af n^ina-gruppens ar- 
ter behöfligt, nâgot som jag tyvärr ej disponerar, livar- 
för jag ej kan lemna nâgot bidrag tili denna frägas 
lösning. Sâsom Murbeck i den citerade uppsatsen om 
Alchemillornas vegetativa embryobildning framhaller, 
är frägan huru polymorfismen inom slägtet uppkom- 
mit af största intresse. Särskildt intressant vore emel- 
') Murbeck, Skandinaviska former af Alchemilla vulgaris L. 
Bot. Not. 1895. 
