130 
ning och endast ett ringa fatal blommor. Men de 
fiesta Iran frön uppkomna individer blomma icke un- 
der sitt första ar, utan utveckla i stället en till en 
lökartad mörkt grön knopp förenad serie af korta 
lagblad i^fig. 2). Dessa salunda egendoraligt utbil- 
dade skott hafva sin plats icke uti de vanliga bladens 
veck utan i spetsen af hufvudaxeln. De utgöra sä- 
ledes en fortsättning af groddplantans egen axel och 
äro icke sekundära axlar uti dennas bladveck. 
Dessa knoppars blad hafva säledes framkommit 
pä straet pä det stalle, der blomställningens stödje- 
blad annars sitta fästade, och utveckla sig i samma 
ordning som dessa. De hafva ocksâ i nagon man 
antagit dessa högblads utseende men likna äxxnu mera 
lagblad med afseende pa form, Struktur och funktion. 
Da de icke äro sidogrenar, sä saknas hos dessa ars- 
plantans terminala groddknoppar det hinnartade tvär- 
huggna eller urnupna adosserade förblad, som annars 
förefinnes ej mindre i inflorescensens förgreningar än 
äfven vid basen af de groddknoppar, som sedan efter 
slutet af växtens andra ar regelbundet utveckla sig i 
de nedersta bladens (groddknopparnes) veck sasom se- 
kundära axlar (fig. 4). 
Efter det groddplantan öfverleft sin vegetations- 
period och efter tätt pa hvarandra följande blad frän 
outvecklade internodier afslutat sin tillväxt med frarn- 
bringande af en groddknopplik topp, bortdö mot vin- 
trens annalkande de nedersta pa vanligt satt bildade 
bladen, under det groddknoppen sjelf fortlefver i stjelk- 
spetsen. Da internodierna mellan de egentliga bladen 
äro outvecklade, hvilar den groddknopplika spetsen af 
axeln med sin bas i jordytan. Följande vär frambryta 
frân dess bas rötter, och nya gräslika blad framkomma 
fran dess spets, hvilken höjer sig tili ett blombä- 
rande stra. 
Söka vi efter analogier tili en d}dik, reservnäring 
innehâllande, stamdel i stjelkspetsen, sa finna vi dem, 
