137 
denna sednare familj anses mycket aflägsna sig ej 
blott frän Cyperaceerna utan äfven fran öfriga mono- 
kotyler, till följd hvaraf den uppställes sâsom en 
särskild afdelning : Anisocotylées. 
Kalkborsterna hos Eriophorum tjena val i all- 
mânhet till frukternas spridning med vindens tillbjelp. 
Men det inträffar ganska ofta, att de ulliga axen qvar- 
sitta utât vintren, dâ alla hären äro förenade till en 
fast to fs, som affaller hel. Frukterna af Eriophorum 
vaginatum spridas nog till en del med vindens till- 
hjelp sedan de affallit, och kalkborsterna tjena äfven 
sannolikt som redskap, med hvilkas tillhjelp frukterna 
kunna flyta pâ vatten och förtöjas vid den flytande 
Sphagnum-vegetation , som först uppträder i torfmos- 
sarnas vatten. Men mänga af de upptill bladlösa strâen 
böjas af sig sjelfva jemte qvarwittande fruktax bâglikt 
till marken, sä att de • vanligen stora tufvorna äro 
omgifna af pa marken liggande ax. Som denna art 
far sina frukter tidigt mogna, sa gro dessas frön i sina 
ax redan samma âr, dâ fuktig väderlek inträffar, och 
groddplantorna öfverlefva vintren. Fig. 10 visar ett 
pâ marken liggande af sig sjelft nedböjdt ax med tal- 
rika groddplantor. Hopandet af en sâdan mängd unga 
plan tor bidrager naturligtvis tili denna arts hastiga 
och omfängsrika tutbildning. Det pä marken liggande 
ullbetäckta axet med inneslutna frukter bildar en 
lämplig, fuktigheten modererande omgifning för de 
groende fröna. Hjertbladslidan och de första bladen 
rigta sig uppât genom ullbetäckningen, roten deremot 
först nedät, men sedan konstant horizontalt följande 
rigtningen af sin frukts kalkborster, innesluten inom 
dessas krets (fig. 11). 
Embryot af Eriophorum vaginatum är före gro- 
ningens början nästan klotrundt, blott nägot utdra- 
get i rigtning mot mikropylen. Dess närmast mikro- 
pylen belägna del utgöres icke af roten utan är hjert- 
bladslidans inböjda spets (fig. 12, c ). Roten (fig. 12, r) 
