139 
inom fröet hunnet hjertblad med plumula. Deremot 
är roten sa mycket tillbaka i utvecklingen, att man 
icke ens kan finna den. plats, der roten skall fram- 
träda, om man ej känner den förut. Härigenom bildar 
Scirpus och, sâvidt jag kunnat finna, flertalet af Scir- 
poideæ raka motsatsen till ej blott den andra afdel- 
ningen, Caricoideæ, af Cyperaceerna utan an mer till 
öfriga samtliga monokotyler, hos hvilka lillroten är 
den del af embryot, som inom fröet ensam upptager 
rummet närmast mikropylen och som hos alia, med 
undantag af Cyperaceæ och Lemna , vid groningen först 
utträder ur fröet. 
Yid groningen af Scirpus - fröna stracker sugorga- 
net genom en. halslik förlängning, hypokotylen, sin 
tvärställda skiflika öfre del längre in i endospermen, 
hjertbladet utträder ur fruktbasen som en trâdlik del, 
till en början färglös, senare grön af klorofyll (fig. 
14—18 c ). Den vid dess bas befintliga redan hos 
embryot till anlaget förhanden varande slidan, cs, 
förlänger sig och blir rörformig (fig. 15 och 16). 
Roten visar sig först senare. Det hander till och 
med att groningen kan hafva fortskridit sä längt som 
fig. 15 angifver, utan att ännu ett spar till rot kan 
upptäckas än mindre kan hafva utträdt ur frukten. 
Hjertbladets skifva antager karakteren af ett verkligt 
blad och dess slida förlänges. Sedan framkommer 
det ena bladet efter det andra i 1 / 2 ställning. 
Det var ej att undra öfver, att Scirpus-e mbryots 
längst nedskjutande spets ansâgs vara roten, dâ hos 
alla andra fanerogamer roten intager just den plats, 
som hjertbladspetsen här har. Deraf är äfven lätt 
förklarligt, att Wilczek, 1. c. pag. 240, innan gronings- 
förloppet blifvit iakttaget, under antagande af hjert- 
bladet sasom rot, föranleddes att anse den redan pâ 
embryot förhandenvarande hjertbladslidan sasom det 
egentliga hjertbladet. Och följden häraf blef, att han 
mäste anse det pä hjertbladet töljande bladet intaga 
