140 
en abnorm ställning, sitta pâ samma sida som hjert- 
bladet, vara superponeradt detsamma. Alltsä, för att 
hänvisa tili vär plansch, ansäg man c pâ fig. 14, 17, 
18 vara roten; det dernäst pä embrjmt framträdande 
utskottet cs, som vi tunnit vara udden pä hjertbla- 
dets slid-del, maste sälunda felaktigt blifva ansedt for 
hjertblad. Derpä följer ett annat blad, det längsta 
bladet pä vär figur 16, som vänder sin konvexa y ta 
ât samma hall, alltsa är skenbart superponeradt detförra. 
Men detta cs är heit enkelt en slid-del af ett blad, 
säsom i'ramgär af jemförelse mellan cs pa fig. 14, 
17, 18 och den mer utvecklade cs pä fig. 15 
och 16. Det var derföre en vigtig upplysning, som 
erhölls genom Didrichsens ofvan anförda groningsförsök. 
Som kjertbladslidan salunda hos Scirpus bär i 
spetsen en bladskifva, sä kan det i endospermen vid 
groningen qvarblifvande sugorganet icke motsvara 
hjertbladets spets, sâsom nâgra anse, lât vara att det 
betydligt tillväxt i längd inom fröet vid groningen. 
Visserligen förefinnas analogier hos andra monokoty- 
ler, sâsom Iridaceæ, Liliaceæ m. fl., hos hvilka sugor- 
ganet bildar hjertbladets upps valida eller icke uppsvällda 
spets, eller mera differentieradt utgär högre upp eller 
längre ned fran hjertbladslidan, eller slutligen hos 
andra antager ställningen som hos Scirpus och Gra- 
mineerna (scutellum). Men snarare skulle, pä grund 
af dessa vexlande lägen, sugorganet vara att tyda sâ- 
som ett särskildt organ för sig, skildt frän hjertbladet. 
Dä skulle Scirpus och Scirpoideæ, som hafva tvär em- 
bryoaxel, med plumula och radicula liggande vid si- 
dan om hvarandra, men den förra längre framskjutande 
mot mikropylen, med afseende pä embryot vara de 
lägsta formerna af ianerogamer, hos hvilka sugorga- 
net hade sin ärfda sjelfständighet och betydande stor- 
lek. Hos nägot högre stäende monokotyla familjer och 
slägten har sugorganet, fästadt pä ett kortare eller 
längre skaft, flyttat sig allt högre upp pä bjertbladsli- 
