141 
dan och slutligen kommit att utgâ frân dennas spets. 
Här vidtaga de monokotyler, hos hvilka hjertbladsli- 
dan fâtt en verklig assimilerande bladskifva, hvars 
öfversta spets är försedd med en uppsvälining sâsom 
sista sparet af sugorgan. Hos andra försvinner äfven 
denna uppsvällning och det som ett vanligt blad bil- 
dade hjertbladet fungerar en tid som sugorgan, sâsom 
hos mânga Liliaceer och andra, hvarigenom öfverens- 
stämelsen med dikotylerna med afseende pâ absorbe- 
ring af endospermen blifver fullstândig. En sâdan öfver- 
gâng uti sugorganets läge mellan tvâ ytterligheter, 
t. ex. frân Scirpus / och till Allium , der detta organ 
är försvunnet, förete âtskiliga Araceæ, Palmer Scita- 
mineer, Iridaceer och Liliaceer (Klebs, 1. c., Tschtrch, 
1. c., Schlickum 1. c. och M. Lewin ‘). 
Söka vi efter anknytningspunkter för dessa egen- 
domligheter beträffande embryoaxelns föräudrade rigt- 
ning under embryots utveckling och sugorganets mor- 
fologi, sä finna vi dem ingenstädes närmare än hos 
kärlkryptogamerna, isynnerhet Selaginella , pâ hvars 
embryo, genom fotens (sugorganets) starka tillväxt och 
hypokotylens sträckning, kotyledonerna med plumulan 
komina att ligga i jemnhöjd med och i närheten af 
roten. Den mycket utbildade sugapparaten har sin 
motsvarighet hos kärlkryptogamernas fot, med hvilken 
den, när allt kommer omkring, dock väl tili sist kom- 
mer att förklaras för ej blott fysiologiskt utan äfven 
morfologiskt likställd. Äfven rotens sena framträ- 
dande i jemförelse med samma företeelse hos de öfriga 
fanerogamerna är gemensamt, sä ock tillvaron af em- 
bryobärare (suspensor) äfvensom en väfnad, endosperm, 
bildad i embryosäcken eller sporen nedanför prothal- 
liet, i hvilken väfnad embryots fot nedtränger. 
Genom undersökningar, som blefvo utförda vid 
en ârstid, dâ endast embryoner, som bliivit efter i 
*) Bidrag tili hjertbladets anatomi hos monokot 5 r ledonerna, i 
Bihang tili Sv. Yet. Akad. Handl., 12 band., afd. III., 1887. 
