149 
dus: van Tjegrem) — tre, fyra eller fern blad, med 
stör slida, kort skifva, raellan mycket korta interno- 
dier, och sälunda tättsittande. Derpâ hôjer sig strâet 
tili ett ungefär V 2 cm. langt internodium, som under 
sensommaren isynnerhet nedtill tillvâxer i tjocklek 
(fig. 19). I spetsen af detta sitta 2 — 3 blad, strâets 
onda blad, mellan nästan omärkliga internodier och 
utan förtjockade nodi. Det tjocka internodiet utveck- 
lar sig sâledes redan forsta âret. Fürsta âret blom- 
mar yäxten icke, skotten frân andra, tredje och fjerde 
âret kunna bâra blommor men uti smal vippa och 
med 1 — 2 decimeter högt strâ. Det fordras sâledes en 
del ârsgenerationer innan full kraft för blomning 
vinnes (fig. 24) och strâet kan nâ sin vanliga lângd 
af 1 / 1 — 1 m. Det intrâffar nâgon gâng, men sällan, 
att ofvanpâ det forsta förtjockade internodiet, och et- 
ter bladen, ânyo ett pâ samma satt utbildadt inter- 
nodium följer. 
Blâdskifvan lossnar genom en led frân sin slida 
och de egentliga strâbladens slida genom en led frân 
den smala nodus och affiilla pâ detta satt mot vin- 
tren och hösten (fig. 19). Det för öfrigt bladlösa 
strâet affaller pâ samma satt genom en led vid ba- 
sen; allt detta efterlemnande dessa ringformiga ârr i 
spetsen at det förtjockade internodiet och de tvâr- 
huggna vissnade bladslidorna mellan strâbaserna (fig. 
19—23). 
Dâ ârsplantorna hafva det utseende som figg. 20 
— 23 visa, har växten i början af sitt fjerde âr, pâ 
vâren, hnnnit sâ förgrena sig som fig. 24 visar. De 
nya ârsskotten sitta som smâ lancettlika nâgot uppât 
krökta knoppar i bladslidornas veck, vanligen tvâ 
eller fyra, allt efter utrymme, frân basen af hvarje 
fortjockad strâbas. 
Genom upprepad skottbildning efter denna plan 
upptaga de tili ett heit hophängande ârsskotten allt 
större omrâde och bilda tuf vor af intill 2 dm:s vidd 
