157 
som sfcundom är nâgot afbruten med nedtill skilda 
blomkransar. Hos P. algida kvarstannar ofta den 
nedre blomkransen i slidan, men vippspindeln fortfar 
att växa, sä att afstandefc tili den närmast öfre krau- 
sen stundom uppgar tili flere ein. Häraf inses, att det 
s. k. sträet egentligen är en vippspindel. Det nedre 
mycket korta ledstycket förbises vanligen. Prukten 
hos P. concinna är nppât afsmalnande, lios P. algida 
nppät tjockare och nästan oinvändt äggrund. 
I blommans närhet förekomma vanligen 1 — 2 
sma livita ocli hinrdika fjäll, livilka Brown och nyare 
fort, ansett ss. blomfoder. Men skäl finnas mot rik- 
ti gheten af donna âsikt. Ty dels sakna dessa fjäll 
livarje betingelse für ett blomfoders funktioner, och 
dels synas de alldeles oväsendtliga für blomman, enär 
antingen bäda eller ettdera som oftast felslär. Fä- 
stade pä märkbart afstand frän blomman och kvar- 
sittande, sedan hon affallit, intaga de en till lienne 
fnllkomligt indifferent ställning. Växter med sadant 
blomningssätt, som Phippsia och Oryza clandestina, 
hafva ej häller behof af blomfoder ss. skyddsmedel, da 
bladslidan öfvertagit denna funktion. Wahlenbergs 
âsikt att blomhjdlet är enkelt, utan blomfoder, och 
att nämnda fjäll äro blott brakteer , synes därföre vara 
den rätta. 
N. Dovre pa Knntshö Ang. 1897. Upptäckt 
pa Spetsbergen Ang. 1868 af Prof. Th. Fries. — 
Ün Kolgujew och frati Waigatsch hit infills iakttageu 
österut pa ishafvets knst tili Jenisei. 
En märklig öfverensstämmelse mellan Spetsbergs- 
floran och den nordskandinaviska har genoin de sven- 
ska Spetsbergsexpeditionerna pa 1860-talet blifvit 
fratnvisad, i det mer än 70 af den förras är 1871 
kända 113 arter kärlväxter äro för bada o-emensamma. 
o 
Detta anses vara en följd af Golfströmmen, genom 
hvilken de skandinaviska arterna öfverfört.s tili Spets- 
bergen, pä hvars af nämnde ström skoljda kuster de 
