174 
noksaa tyk, tilböielig til at sprække. Enkver, der 
om vinteren liar opholdt sig i nærlioden af isbelagte 
indsjöer, kjender de drön, der melder, naar iseii slaar 
lauge revner fra bred til bred. Under indtrufne 
vandstandsforandringer forskyves isen let noget längs 
disse revner, saa at den ene kant staar lidt (indtil 
et par centimeter) koiere end den anden ; senere fry- 
ser den fast igjen i den forandrede stilling. Langs 
disse revner, indunder den opstaaende kant, eller ved 
andre ujevnheder saasom fastfrosne grene o. 1. fandt 
jeg den aller störste del af fröene ; kun eu ganske 
ubetydelig del fandtes spredt udover de mellemlig- 
gende ilader. Dette giver anledning til to slutnin- 
ger: For det forste kan lröene Hike være drevne ud 
paa vandefc, for dette havde lagt sig, og saa være 
frosset fast; thi da burde de bave ligget mere jevnt 
fordelt udover isen og indefrosne i demie; saaledes 
forekom ogsaa vandplanter ( Myriophijllum , Lobelia). 
For det andet maa de være blceate udover isen, ef- 
terat revnerne havde dannet sig; thi isaafald maatte 
de jo netop paa denne maade standses og fastholdes 
af denslags hindringer, som de mödte paa sin vei. 
Det kan altsaa saaledes fastslaaes, at vinden 
virkelig förer frö, og det i ganske betydelige raæng- 
der, henover isen paa vore indsjöer. Til sporgsmaal, 
som det i denne forbindelse bar sin intresse at faa 
afgjort, hörer ogsaa den kastighed, hvormed frö- 
ene farer afsted. For at kunne faa et omtrentligt 
maal herfor foretog jeg paa Bogstadvand folgende 
forsög. Jeg kastede et stykke tinfolie og to f'arvede 
papirstykker, aile omtrent af en haandflades stör- 
reise, ud paa isen ved vandets ene ende. Vinden 
gik nöiagtig i vandets længderetning og var noksaa 
sterk uden dog at kunne kaldes storm. Selv fulgte jeg 
med uhret i haanden det ene afde udkastede papirstykker 
og lod et par ledsagere folge de to andre og, efter- 
hvert som papirstykkerne naaede den modsatte bred, 
