177 
over isdækte flader kos os er af plantegeografisk be- 
tydning. Forsög i denne retiring har jeg endnu ikke 
faaet udfört; men der er neppe grund til at antage, 
at et saadant vilde give ugunstigt résultat 1 ). Flere af 
de planter, hvorom det her dreier sig, kaster jo nor- 
malt sine frö paa sneen, og kulden er vel neppe heller 
for de andre synderlig ôdelæggende. 
Et forhold, der er af væsentlig betydning ved 
den her omhandlede fröspredningsmaade, er isens fug- 
tighed. En fugtig isflade er som intet andet skikket 
til at holde fröene tilbage, kvad jeg ved min anden 
undersögelse af Maridalsvand og ellers har havt an- 
ledning til at iagttage. Alle frö, som ligger udover, 
og alle nye, som kommer, bliver da hængende fast 
og fryser fast i isen, naar kulden atter indfinder sig. 
Er de först komne der, slipper de ikke lös igjen, men 
bliver vel da gjerne liggende til isgangen om vaaren 
og gaar med elven til havs, hvis de da ikke et eller 
andet steds underveis skylles iland paa elvebredden. 
— Derfor er et overgaaende mildveir, medens isen 
er blank, en slem fiende for frötransporten. 
En jevnt kold vinter, der ikke afbrydes af var- 
meperioder, heist en uden meget sne, er altsaa en 
hovedbetingelse for, at forholdvis store frômængder 
kan spredes over isen; denne transportmaade vil der- 
for ikke spille en lige stör rolle i alle vintre og i 
alle klimater. Jo mere kontinentalt klimatet er, de- 
sto mere frö vil spredes over isen. 
Nathorst skrev om Spitsbergens ’’yrsnö”, at ’’till 
och med tyngre frön, som under vanliga förhällan- 
den icke föras af vinden om edelbart, torde härvid 
hafva ganska stör utsigt att med snön ellor is till 
underlag sä att säga glida framât”. Mine iagttagel- 
ser gaar i samme retning. Det vil sees af den oven- 
for medelte tabel, at selv saa store frugter som rog- 
) Se efterskriften. 
